westfIuai carbonnOvbnyek. 125 



való különös bövelkedés mutatja, hogy az illető helyek e föbélsugár folyta- 

 tásában fekszenek. A másodlagos bélsugarak száma igen jelentékeny. A mint 

 említettem, a fa erősen összenyomva lévén, a hosszcsiszolatok csak kevés 

 helyen adnak tájékozást. Az egyik csiszolat magában foglalt ket csomóvona- 

 lat, e kettőnek egymástól való távolsága, illetőleg a csomóköz magassága 

 13 mm-t tesz; körülbelül éppen annyit, mint a fönt említett S6-ik számú 

 példánynál. Az alsó csomóköz liólsugarainak felső végei részben vastag 

 lencseidomú parenchymtömegekben való elszélesedést mutatnak, egészen 

 hasonló ahhoz, a mit Williamson (1. c. P. IX.) a XX-ik tábla 24-ik képében 

 bemutat. Hasonló, de kisebb mértékben, duzzadás a felső csomóköz egy- 

 nehány bélsugarainak alsó végén is megfigyelhető. Agátmetszetek, mint a 

 minőket a 86-ik számú csiszolaton látbatunk, itt nem fordulnak elő; ellen- 

 ben a csomóvonalban ismét találkozunk ama kis parenchymmal körülvett 

 levélnyomnyalábokkal, melyeknek száma ellentétben a 86-ik számú csiszo- 

 lattal, a faékek számával megegyezik. E tekintetben is megegyezik Williamson 

 imént idézett rajzával. A főbélsugarak viselkedése megfelel a harántcsiszo- 

 laton tett megfigyeléseknek. Egy részük osztatlanul végig fut a csomóköz 

 egész magasságán át, másokat behatoló tracheidnyalábok többé-kevésbbé 

 szétosztanak. A sugarak szélessége, eltekintve végükün levő elszélesedések- 

 töl egészen 5 sejtsornyit (0,3 mm) tesz. A másodlagos sugarak 1 — 2 sor 

 szélesek ; igen gyakori azon eset is, hogy testük egyik része két, másika 

 pedig csak egy sorból áll. 



A traeheidok radiális falazatát gyakran fedik 0,033 mmnyi radiális 

 hosszúságot mutató hasadék alakú pettyek ; de ezek gyakran megrövidülvén 

 egy kis harántul széthúzott udvaros pettyekbe mennek át és ez esetben a 

 falazatot egy vagy több sorbán — utóbbi esetben mindig váltakozó helyzet- 

 ben — takarják; radiális átmérőjük 0,01 2 mm-nyi magasság mellett egészen 

 0,015 mm-re sülyed. 



A bélsugársejtek magassága többnyire nem sokkal nagyobb radiális 

 hosszúságuknál, sok sejtben a két átmérő majdnem egyforma. Tangentiális 

 csiszolatokban különböző magasságú álló négyszögek vagy szabálytalan 

 sokszögek alakját mutatják. 



A 23-ik számú példány a másodlagos fatest külső részének egy töre- 

 déke. Domború külső és homorú belső felületet mutat, szintúgy pontosan 

 radiálisán lefutó oldalfelületet is. A külső felület kerülete 56 mm-t, a darab 

 radiális vastagsága 25 mm-t tesz. A haránt csiszolatban a főbélsugarak 

 többnyire egészen a szélig tisztán követhetők ; de a mint ezt a szerencsésen 

 csomón keresztül menő tangentiális csiszolat jobban mutatja, többé-kevésbbé 

 áthatolják tracheidnyalábok és ennek következtében egyes testekre föl- 

 bontva. Azt is láthatni itt, hogy a sugár felső végei szélesebbek mint ugyan- 

 azon csomóközben levő ugyanazon sugár alsó és középső részleteiben ; de 

 ezen elszélesedett részletek nagyobb függőleges kitérj edésüek, mint a G9 ik 



