130 HOLJLÓS LÁSZLÓ : 



A KECSKEMÉTI KUTEÜRASOK ALKALMÁVAL KIKERÜLT LIGNIT 



Dr. Hollós LÁszLÓ-tól.* 



A ((Földtani Közlönyi) XXV. kötetében megjelent ((Kecskemét altalaja* 

 czimü értekezésemben (337 — 342. 1.) megemlítettem, hogy a gőzmalom ud- 

 varán levö fúrólyukból 200 — 200,5 m mélységből elszenesedett fadarabok 

 (lignit) kerültek elö. A Gyenes téri fúrásból a következő mélységekből hozott 

 fel a tisztító lignit darabokat: 211,G2 m, 212,40 m, 214,03 m, 214,2G m, 

 233,05 m, 235,23 m, 238,28 m, 238,48 m, 243,44 m, 245,15 m, 271,29 

 m. (A fúrómesternél látott Unió és Vivipara ezerint 200,5 m-nél már le- 

 vantei rétegben voltak.) 



Az egyes fadarabok végeiken rendesen elkopottak, lekerekítvék s így a 

 mandulához hasonlítanak. Rendszerint homokos kéreggel vannak bevonva, 

 melynek ragasztó anyagát igen apró pyrit oktaéderek teszik. A kavicssze- 

 rüen elkoptatott, lekerekített darabok durva (juarzkavicscsal vannak keverve. 

 Ezen tényekből következik, hogy a fát messziről hozta ide a víz, útjában 

 elkoptatta s itt a sekélyes, vassulfátos vízből az organikus anyag pyritet 

 redukált, ami a finom homokkal együtt kérget képezett felületén. 



A gyenestéri fúi'ásból kikerült fadaraboknak egy része már annyira 

 elváltozott, hogy megszáradva kagylós törést s szénfenyt mutat. Egyik-másik 

 darab azonban oly ép, akárcsak az árvamegyei tőzegtelepek fenyőfája. 

 Különösen üdék a 238,48 m mélységből felkerült, valószínűleg ág-darabok, 

 melyekből a legtisztább mikroszkópi metszeteket készíthettem borotvával. 

 Ezeknek radiális metszetében a tracheidok udvaros pettyei többnyire a sejt 

 hosszában egyenkint s egymás után, jókora távolban állanak, de helyenkint 

 opponálva, párosan is előjönnek. A külső udvar elliptikus, melynek nagyobb 

 tengelye a bélsugarakkal párhuzamosan fut. A tracheidok horizontális 

 irányban a bélsugár parenchymával vannak áthatva s ez többnyire gyantát 

 tartalmaz. Az egy bélsugarat képező parenchym sejtek egymás fölött igen 

 különböző számú (2 — 8) emeletet képeznek. Sejt falaikon helyenkint befü- 

 zödéseket látunk, más helyeken egy vékonyabb harántfalat, mely szomszéd- 

 jukkal köti össze. Itt-ott az egyes bélsugárpareachym sejteken rézsút álló, 

 egy vagy több, tangentiális pettyet vehetünk észre. 



Tangentiális metszetben a gyantavezető parenchym sejtek bőven for- 

 dulnak elö s ezek a haránt metszetljen is felismerhetők. 



Számos metszetben vizsgáltam s azt találtam, hogy a Cupressinoxylon 



* Bemuttatatott az 1896. április 1-én tartott szakülésben. 



