IBODALOM. 1^7 



(11). Tell-íesniczky Kílmín : A jégbarlangok keletkezéséről. (Pótfüzetek 

 a Természettudományi Közlönyhöz. 1894 XXVIII. f. 86. 1.). 



Bzevzö a dobsinai jégbarlangban megfigyelt viszonyokból kiindulva a jég- 

 képződés folyamatát igyekszik megmag3'ai-ázni a jégbarlangokban. Eddig föokul a 

 barlang alacsony hőfokú levegőjét tartották. A vizsgálódások már most azt bizo- 

 nyítják, hogy a levegő állandóan (J" fölötti hőmérséklettel bir. A fagyás vég okát 

 tehát a talajban vagy a falban kell keresnünk. Megegyezik ezzel az a körülmény 

 is, hogy a jégképződés nyáron tart, télen pedig szünetel, mi a talajhő terjedésére 

 vezethető vissza. Teelanday a sziliezei jégbarlangot vizsgálva, arra az eredményre 

 jutott, hogy a talajban lévő, télen képződött jégtömegek olvadásából származik a 

 ví?. Ez azonban nem egyezik meg azzal, hogy télen a barlang falából kicsöpögő 

 víz meglehetősen enyhe. Ezenkívül azt is észlelhetjük, hogy eső után lí — Í20 óra 

 múlva már észlelhető a vízmennyiség növekedése. 



Ha a barlang fala 0" alatti hőmérséklettel bir, akkor a talajon átszivárgott víz, 

 mely úgyis már tetemesen lehűlt, a barlangba jutva, mint vízcsepp néhány pillana- 

 tig odatapad a sziklához, s ez éppen elég arra, hogy jéggé változzék. B. H. 



(l!á). Hanusz István: Hazai javasvizeink történetéből. (A magy. orvosok és 

 természetvizsgálók 1894. évi XXVII. vándorgyűlésének munkálatai). 



Szerző a régibb és ujabb irodalomból vett adatok alapján több kevésbbó is- 

 mert, és néhány ismertebb gyógyforrást említ fel s ismertet meg. B. H. 



(13). Eehmann Antal: Ehie Moranenlandschaft in der ][ohen Tátra 

 iDid andcre Glctschcrspnrt'ii die>iex Gcbirge^. (Mittheiluugeu d. k. k. Geo- 

 graphischen Gesellschaft iu Wien. 1893. XXXVI. k. 473. 1). 



Szerző egy igen érdekes értekezésben a Magas-Tátra D- és É-i oldalán vég- 

 zett megfigyeléseiről számol be, melyeknek czélja a Tátra hajdani jégárai nyomai- 

 nak a kimutatása volt. A D-i oldalon a Koprova és a Fehér- víz völgyek közötti sza- 

 kaszt vizsgálta át. A hajdani glecscrek morénál a Tátra déli oldalán kettős alakot 

 nyertek. Az oldalmorénákból morénasánczok keletkeztek, melyek a tulajdonképeni 

 völgyek folytatását képezik. A hegység oldalait borító glecserek pedig morénater- 

 rasszokat létesítettek, melyeknek száma 5. Az első a Haudlowa völgy előtti terrssz, 

 melynek a helyi neve «Janny» vagy «lyukak», mi felületi alakulatát tekintve igen 

 találó elnevezés. A második a Furkota-völgy előtt elterülő. Itt Eehmann a 

 «Eakitov-Verch» alján két új moréna tavat fedezett fel, melyek közül a keletit 

 EicHTHOFEN- a nyugotit SíuE-tónak keresztelte el. A Mliniea patak völgye előtt te- 

 rül el a harmadik terrasz, melyet «Csorbai-terra8z» névvel illet a szerző. Itt egy 

 érdekes bifurcatio tűnik elibénk. A Mliniea patak ugyanis a csorbái tó táján két 

 részre oszlik, az egyik ága Knek fordul s a Poprádba ömlik, míg a másik tovább 

 folytatja útját D-nek s csak Lucsivnánál éri el a Poprádot. A menguszfalvi völgy 

 és a felkai völgy között a batizfalvi terra.-z foglal helyet. Az ötödik és utolsó ter- 

 raszra végre a Tarpatak völgye előtt akadunk reá. A terraszok a hegység Ny-i ré- 

 szében sokkal hatalmasabbak mint a keletiben. Ez a jelenség a talajnak, melyen a 

 morénak lerakodtak, a különböző magasságában leli magyarázatát. A morénak ki- 



