IRODALOM. 151 



pedig annál intensivebb, minél jobban meg van marva, corrodálva a felület ; nyil- 

 vánvaló, hogy a színező vasosyhydrat a calcit oldásakor maradt vissza. A % {Qii\.) 

 lapok és a rudacskák felülete oldás következtében annyira meg van támadva, hogy 

 egészen összevagdaltnak tűnnek fel ; 1 — 2 mm mély barázdák két, egymást hegyes 

 szög alatt metsző irányban húzódnak és mint a hasítás és mérés kiderítette, 

 X (01 1 3) — i K rhomboédernek felelnek meg. A tetőző x (02á I ) lapjai a végcsú- 

 csok felé legömbölyödöttek, s ugyancsak itt csaknem minden rlioml)oederen egy 

 háromszögű mélyedés van, az ennek oldalai által képezett élek párhuzamosak a 

 rhomboéderlapok hosszú átlójával. Ezek a bemélyesztett lapok közelebbről meg 

 nem határozhatók felületük tökéletlensége miatt. Ezenkívül még x (02ál) lapjain 

 a rhomblap rövid átlójával párhuzamosan hosszúkás görbült szélű gödröcskéket 

 láthatunk, továbbá a cserépzsindelyek módjára egymásba nyúló és egymást födő 

 emelkedéseket ; ezek szélei élesek és az általuk bezárt hegyes szög a sarkcsúcstól 

 lefelé van irányítva. Dr. Zimányi Károly. 



(22.) ]\IiERs H. A.: Orpiment. i^\\e Miueralogical Magaziné. 1894. X. köt. 

 24. 1.) 



Szerző a Tajováról (Zólyom m.) származó auripigmentet meg vizsgálta 

 kristály-opticai tekintetben ; e czélra a márgából oldás által kiszabadított rend- 

 kívül apró krístálykákat használta, a melyek élesen kifejlettek, sírna lapnak és 

 csaknem egészen átlátszók. Combínatiójuk egy 79° !27'-nyi prisma és egy brachy- 

 doma. Az oszloplapokon a kioltás egyenes és mindegyiken egy opt. tengely lép ki 

 körülbelül 4°-kal a lap normaléjához hajolva. A levegőn mért látszólagos opt. 

 tengely szög : 



Na fényre 70° 24' 

 a spektrum C vonalára 76° 30' 1 , ,, „, , 

 » E . 66° 30' ) (í'özelítoleg). 



Az opt. tengelyek dispersioja igen nagy p > o. 



Dr. Ztmányi Károly. 



(23.) Pjatnitzky P. : tjher Rothspiessglanzerz. (Zeitschrift für Krystall. und 

 Min. 1892. XX. köt. 4171.) 



A veres antimonérez (kermesit) kristályait eddig csak Mohs és később 

 Kenngott vizsgálták meg, az első egyhajlásúnak, az iitóbbi rhombos hemiederes- 

 nek tekinti. Az újabb mineralogusok legnagyobb része egyhajlásúnak írják le a 

 kermesit kristályait, de KENNooTi-nak szögértékeit fogadják el. A szerző, hogy a 

 kermesitre vonatkozó kristálytani ismereteinket tökéletesítse az eddig még egy- 

 általában meg nem vizsgált Femekről, Malaczka mellett (Pozsony m.) származó 

 anyagot kristálytanilag tanulmányozta. A tű- vagy hajalakú kristályok legyező- 

 vagy kóveszerü csoportokban egy tömör antimonit és quarzszemek elegyére nőt- 

 tek. A kristályok nagyon könnyen hajhthatók és a leválasztásnál csavarszerűen 

 meggörbülnek. A lapok legnagyobb része ugyan fényes, de finoman rotos, némely 

 lap pedig csekély fénye miatt nem is tükrözik. A méréshez a szerző a Schbadf 

 által construált mikroszkóppal combinált verticális goniometert használta. 



A lapok hajlását nem lehetett kellő pontossággal mérni, s mivel az opt. 



