330 KOCH ANT.U- : GRYPHAEA ESZTKRHÁZYI PÁVAY. 



hogy Suess E. itt az eocsennek minő beosztását követte ; de ha a párisi 

 medencze eocaen rétegeinek szokásos háromtagú beosztását tartjuk szem 

 előtt, akkor perforata-rétegeink kövületeik alapján, a mint azt dr. Hof- 

 MANN K. és én bőven kifejtettük, még a közép eocaen ((calcair grossien) 

 emelet alsó részével egyenértékű, semmi esetre sem az alsó eocten dSoisso- 

 nieni) emeletével. Hogyha Közép-Ázsiában csakugyan az alsó eocsenben 

 van a gryphyea fekvőhelye, akkor még érdekesebb volna ez a tény ; mert 

 ennek a nevezetes kagylófajnak a középeocren korszakban nyugot felé ván- 

 dorlását bizonyítaná és egyúttal okát adná annak a változásnak is, mely a 

 keleti terület alakján az idő folytán végbement. 



Befejezésül a dr. HoFMANN-nak 1878- és 1879-beD, és legújabban álta- 

 lam gyűjtött gryphieák figyelmes átvizsgálása után, ez érdekes kövületünk 

 jellemzésére még a következőket mondhatom. 



Szabályos gryphfea-alakkal csupán azok a példányok bírnak, melyek 

 vagy szabadon fejlődtek az iszapban vagy csak igen apró tapadó felülettel 

 bírnak ; míg a nagy tapadó felülettel bíróknál a behajló búb nem fejlőd- 

 hetett ki s az egész alak ennek következtében nagyon el van torzulva, több- 

 nyire ellapítva és néha feltűnően kiszélesedve. 



A szabályosan fejlődött fiatal példányok szélesebbek, mint hosszak, 

 de a tovább növekedésnél a hosszúság hamar eléri és elhagyja a szélességet, 

 és a jól kifejlett vén példányok mind hosszúra nyúlt, többé-kevésbbé ívelten 

 domboruló, igen vastag és súlyos alsó teknővel bírnak. 



Feltűnő nagyok némely példánynál az egyik vagy mind a két oldalnak 

 mindjárt a zárperem alatt észlelhető szárnyszerü kinyúlásai, sőt a felületen 

 ueha valóságos hosszbarázda választja el a szárnyat a héjnak derekától. 



A búbból kiinduló sugaras bordák, ha a héj nincsen erősen lekopva, 

 körülbelül egész hosszának harmadrészéig követhetők. A kopott példányok 

 nagyobb részén azonban kevésbbé jól vagy alig látszik ez a jellemző bordázat. 



A lapos vagy a búb alatt többnyire behomorodó fedöhéj vékony növe- 

 kedési lemezeinek szélei igen éles és szabályosan ívelt vonalakban födik annak 

 külső felületét. A búb alatt a finom lemezkek hullámos redözést mutatnak 

 és a kevésbbé kopott példányoknál világosan kivehető a váltakozó finom 

 bordák és barázdák sugaras szétágazása, a mi az alsó héj erőteljesebb bor- 

 dáinak egészben véve megfelelő jelenség. Pávay az ö példányain is eszlelte 

 volt és megemlíti ezt a sajátságot; Süess E. azonban említett értekezésében 

 az erdélyi példányokra nézve mégis azt mondja: nDíe kleine Klappe ist 

 nícht gefaltet, nur von schuppigen Anwachslinien umgürtet ...» A magam 

 gyűjtötte példányok közt hatnál, és a dr. Hofmann K. által gyűjtöttek közt 

 is egynél világosan látható, hogy ez a jellemzés nem egészen találó. 



Ennyit kívántam kövületünk pontosabb jellemzésére még elmondani. 



