Dl IFJ. LOCZY LAJOS 



a Magyar Tudományos Akadémia által szervezett balkáni expedíció fejének 

 és dr. IJÖCKH Hugó miniszteri tanácsos úrnak, a m. kir. Kutató Bánya- 

 hivatal vezetőjenek megtisztelő bizalmukért, hogy engem a rám nézve 

 tanulságokban oly gazdag kutatással megbízni méltóztattak. 



Hálásan emlékezem meg .arról a nagy támogatásról is, amelyben az 

 illetékes katonai főhatóságok, valamint a kerületi és járási parancsnokságok a 

 Szerbiában működő magyar geológusokat nehéz munkájukban részesítették. 



Nyugatszerbiai tapasztalataikról a m. kir. Földtani Intézet igazgató- 

 ságának elhatározásából az intézet kiküldetésében működő geológusok 

 összefüggő nagyobb munkában fognak beszámolni. Ez alkalommal ezért 

 csak a m. kir. Pénzügyminiszter úr megbízásából tett első utam geológiai 

 eredményeiről fogok röviden szólni/ 



II. Nyugatszerbia orografiája. 



Nyugat-Szerbia északnyugati része jórészt sík terület, amely dél felé 

 fokozatosan lankás dombvidékké emelkedik. A szávamenti Macsva, meg a 

 tőle keletre eső sabácvidéki Pocerina és a kolubaramenti Posavina lankás 

 dombvidéke tulaj donképen a szlavóniai neogénterület közvetlen folyta- 

 tása, amelytől csupán a Száva folyó választja el őket. Valamikor az egész 

 összefüggő területet a pontusi tenger borította. Dél felé lankásan emelkedik 

 a vidék egészen az egykori pontusi tenger partszegélyeit képező idősebb 

 hegyvidékek lábáig. 



A macsvai.és pocerinai mintegy 200—260 m. magas dombvidéket 

 délről a paleozoikus Cer planina, a Pocerinát és Posavinát pedig a Valjevó- 

 tól északi-a emelkedő Vlasics planina, délkeletről és keletről pedig az Arangje- 

 lovaci őshegység, illetve a Belgrádi hegység határolja. 



III. Nyiigatszerl)ia sztraticjrafiája. 



a) A neogén képezte Posavina és Pocerina vidék.. 



A Száva Sabac és Obrenovac közti síkjától délre, egészen a valjevói 

 Masics hegységig húzódó dombvidéket többnyire pontusi homok és agyag, 

 meg diluviáhs kavics és Lsz képezi. A visszavonuló pontusi tengertől, avagy 

 a diluviumban a szél által letarolt fennsíkban bevájt széles hosszanti völgyek- 

 ben csak kevés helyütt találni meg a vastag lösz alól kibúvó pontusi altalajt.. 

 Madiniirci, Belotic környékén a legtípusosabb ez a nyílegyenes horizontokat 

 mutató dombvidék. Minél tovább haladmik délre, annál kevesebb a lösz, 

 ami amoUett bizonyít, hogy a lősz északról a magyar síkságról került ide. 

 Közel a medence pereméhez Pejinovics vidékén a Irsztakaró egyie vékonyabb 

 lesz és a felszínt többnyire mállott pontusi agyag és megfútt homok borítja.. 



