42 D! VADÁSZ ELEMÉR 



s rendületlenül kitartott mellette mindvégig. Olyan elhatározás volt ez, 

 mely csakis eszményi gondolkodásból fakadhatott, mert az őslénytan ki- 

 zárólagos művelése még szakkörökben sem jutott abban az időben nálunk 

 az elismertetésig, nem is szólva az érvényesülés lehetőségéről. Ő azonban 

 mindennek dacára megmaradt az őslénytan művelése mellett s életcéljául 

 tűzte ki annak hazai megerősítését és függetlenít és ét. Pályafutásán végig- 

 tekintve, minden törekvését ennek a célnak szolgálatában látjuk. 



Egyetemi hallgató éveiben kezdettől fogva Margó és Hantkbn tanárok 

 mellett állattani és őslénytani tanulmányokkal foglalkozott s mindkét tárgy- 

 ból pálj^adíjat is nyert. Az őslénytani kutatások elengedh^^tetlen földtani 

 ismereteit Szabó József egyetemi és Lóczy Lajos műegyetemi előadásaiból 

 szerezte meg. Egyetemi tanulmányainak végeztével 1890-ben doktori szigor- 

 lata után KoCH Antal egyetemi tanár mellett Kolozsváron tanársegéd 

 lett, majd 1893-ban ugyanilyen minőségben Budapastre került vissza az 

 akkori őslénytani tanszékhez, Hantken professzor mellé. HANTKEN-nal való 

 együttműködése, mely már hallgató korában a legbensőbb bizalmas termé- 

 szetű volt, egész jövendő munkásságára végleges elhatározásúvá vált s noha 

 Hantkbn 1894-ben meghalt, Lőrenthey mindvégig hű maradt az általa 

 képviselt kutatási irányokhoz, valamint az önálló őslénytani tanszék és 

 gyűjtemény eszméjéhez. Pedig Hantken halála után az őslénytan tanszéké- 

 )iek önállósága megszűnt s tudvalevőleg az ásványtantól elkülönített föld- 

 taimal egyes íttetett. Lőrenthey ennél a tanszéknél is megmaradt az egye- 

 temi tanítás szolgálatában, még pedig 1899 óta adjunktusi minőségben. 



Tulajdon képeni paleontológusi pályafutása 1896-ban kezdődik, amikor 

 a ((gerinctelen állatok őslénytanának* magántanára lett, majd 1901-ben elő- 

 adási tárgykörét az egész őslénytanra kiterjeszthette. Míg addig csak tudomá- 

 nyos munkáival bizonyíthatta az őslénytan fontosságát, ekkor már n köz- 

 vetlen szó hatalmával is hirdethette azt rendszeres előadásaiban. Tanári 

 és kutatói kettős működésével most már fokról-fokra megszerezte az elisme- 

 rést s 1905-ben .rendkívüli tanári címet nyert, majd a Magyar Tudományos 

 Akadémia levelező tagja, 1907-ben pedig az ősléuytcm nyilvános rendkívüli 

 tanára lett. Hat évvel később, 1913-ban módjában lett volna, hogy Koch 

 professzor visszavonulásával a föld- és őslénytan együttes tanszékét elnyerje, 

 ő azonban kezdettől fogva követett céljához s Hant ken szelleméhez híven, 

 ragaszkodott az őslénytan különválasztásához, ami 1914-ben bekövetkezett 

 rendes tanáéi kinevezésével meg is történt. Az elmúlt három esztendő inté- 

 zetének megalapozásával, megszervezésére és végleges megerősítésére for- 

 dított megfeszített munkában telt el. Emellett fáradhatatlanul dolgozott 

 nagy munkájának, a magyarországi fosszilis decapodáknak egységes össze- 

 állításán. Az utóbbit sikerült neki teljesen befejezni s a kézirat a Geologica 

 Jíungarica-ban való megjelenésre készen áll, az előbbi, az őslénytani intézet 

 végleges megszervezése, a hábonis nehézségek miatt még nem volt tető alá 

 hozható. Pedig lázas sietséggel hordott összc mindent, hogy az intézetet 

 véglegts formába hozza, jól tudva azt, hogy a tudomány terén is sajnálatos 

 Iliért ékV)en érvényesülő személyes torzsalkodások fagyos ridegsége állandó 



