LŐRENTHEY EMRB EMLÉKEZETE 48 



veszedelem uiel fenyegeti az öuálló őslénytani tanszók és intézet zsenge pa- 

 lántáját is. 



Talán ezeknek az éveknek izgalmai siettették nála azt a szomorú véget, 

 mely az elmúlt nyáron, augusztus 13-án, bekövetkezett egy embtröltőn át 

 tántoríthatatlanul követett céljához érkezésének idején, amikor a kiküzdött 

 intézmény gyenge palántájának legnagyobb szüksége lett volna arra a meleg 

 szeretetre és lelkes hevületre, mely Lőrenthby működésében, az intézmény 

 létrehozása köiül állandóan megnyilatkozott. A zsenge palánta ma még él, 

 de ki tudja, bírja-e életerővel addig, míg új kertész hasonló szeretetteljes 

 ápolása alá kerül? 



Amint LŐRENTHEY pályafutása a kitartó és szorgalmas munka elismeré- 

 sének megnyugtató példája gyanánt állandó emelkedést mutat, azonképen 

 tudományos munkáiban is folytonos fejlődést látunk. Tudatosan törekedett 

 arra, hogy ismeretkörét állandóan bővítse, tapasztalatait utazásokkal gyara- 

 pítsa s őslénytani kutatásainak összehasonlításait a külföldi gyűjtemények 

 anyagának megismerésével megkönnyítse. Már 1889-ben tanulmányutat tett 

 Északolaszországban, Svájcban, Franciaországban és Angliában. 1897, és 

 1898. év nyári féléveiben a müncheni egyetemen Zittel mellett dolgozott 

 s részt vett a Svájcba, Jura hegységbe. Déli Bajorországba és Salzburg vidé- 

 kére eszközölt kirándulásokban is. Ugyanekkor tanulmányozta Belgium, 

 Hollandia, Németország és Ausztria összes főiskoláit és gyűjteményeit is. 

 Eésztvett 1899-ben Lóczy professzor olaszországi, 1901-ben Nyugat-Orosz- 

 ország, Finnorazág és Kelet-Németország, 1902-ben pedig Eomániában, Dél- 

 Oroszországban és a Kaukázusban rendezett tanulmányútjaiban is. 



Mindezeknek az utazásoknak tanvdságait hasznosan értékesítette egy- 

 részt egyetemi előadásaiban, másrészt hazai kutatásaiban, mely utóbbiakat 

 részben saját költségén, részben az Erdélyi Múzeum-Egylet, a Magyar Tudo- 

 mányos Akadémia és a Balaton-Bizottság támogatásával az oi-szág dunántúli 

 és erdélyi részeiben végezte. Ezekkel az utazásokkal az önképzésnek fárasz- 

 tóbb, nehezebb, de eredményesebb útjait követte, épúgy, amint mindig 

 helytelenítette azt a mindinkább lábra kapott irányzatot, mely néhány hall- 

 gatói minőségben eltöltött év birtokában mindenkit fölülmúló tudós jelleget 

 követel. LŐRENTHEYnem zárkózott el a külföld sok tekintetben a mi viszo- 

 nyainkat meghaladó eszméitől, de azoknak érvényesítését csak akkor tartotta 

 kívánatosnak, amikor már megfelelő előképzettséggel, iránnyal, főként 

 kritikával tudta azokat értékesíteni. Ezért ment csak 30 éves korában, midőn 

 már magántanár volt, Münchenbe, ahol az eltöltött két félév tanulságai már 

 határozott iránjrt vett munkálkodását sokkal hasznosabban befolyásolhatták, 

 mint az irány nélkül tévelygő kezdő szárnypróbálgatásait. Legnagyobb 

 munkái, a budapesti pannóniai fauna és a harmadkori rákok tanulmányozása, 

 ebben a tudományos környezetben nyertek végleges alakot. 



Tudományos munkássága a leíró őslénytan és a rétegtan-őslénytan, 

 illetve faunisztika kereteiben mozgott. A beható részlet vizsgálatok minél 

 szélesebbkörű kiterjesztésével tanári működésének követelményeit törekedett 

 kielégíteni, hogy kellő kritikával használhassa föl az összes állatosztályokra 



