LŐRENTHEY IMRE EMLÉKEZETE 47 



zet igazgatósága által készségesen rendelkezésre való bocsátásában nyilatko- 

 zott. Szorosabb viszonyba nem is kerülbetett a Földtani Intézettel, mert az 

 általa művelt tudományág a legutóbbi időkig nem volt az intézet munka- 

 körébe föl véve. Utolsó munkája <(Adatok északi Albánia eocén képződményei- 

 nek kifejlődéséhez és faunájához* címen a Földtani Intézet évkönyvében 

 közvetlen halála után jelent meg s a magyarországi fosszilis rákokról szóló 

 kézirata is az intézet kiadására vár. 



LŐRENTHEY életének főcélja az őslénytan tudományos művelése mellett 

 főként arra irányult, hogy ennek a tárgynak önálló egyetemi tanszéket és 

 ezzel állandó tudományos központot teremtsen. Hant ken halálával az őslény- 

 tan, a földtannal egyesítve, elvesztette eredeti önállóságát s nehéz küzde- 

 lembe került, míg azt újból megszerezni sikerült. Ezt a küzdelmet Lőrenthey 

 teljesen egyedül vívta meg s noha módjában lett volna célja kivitelére a szak- 

 emberek jórészének segítségét megnyerni, mégis szívós akarattal egj^edül 

 haladt céljához vezető úton. Fáradozásait ezúttal is siker koronázta s 1914-ben 

 a bTida pesti egyetemen az őslénytan rendes tanára lett. Noha a földtantól 

 való függetlenít ést kifejezetten az őslénytan élettudományi jellegének és 

 irányának hangoztatásával óhajtotta, mégis távol állott tőle az a szándék, 

 hogy ezt a tudományszakot a földtantól eltávolítsa, mert tisztában volt mind- 

 végig azzal a sokszoros kapcsolattal, mely mindkét tárgyra nézve életszükség- 

 let. Tanári működése csak most nyert volna végleges irányt, csak most jutott 

 volna ahhoz, hogy az őslénytan nehezen kiküzdött függetlenségét tanítványok 

 nevelésével és iskola megteremtésével intézményesen biztosítsa. Programm- 

 jában volt, hogy a hazai őslénytani anyag minden állatosztálya megfelelő 

 szakember speciális működési köre legyen, amihez nagyon sok szakember 

 nevelésére lett volna szükség. Az ő lelkesítő példája, buzdító hatása bizonyára 

 meg is teremtette volna ezt a nálunk annyira nélkülözött irányt, ha a sors 

 mostoha keze meg nem fosztott volna bennünket ettől a legértékesebb tanár 

 működésétől. 



Kutatói mivoltát jellemző lelkiismeretesség és a részletekbe hatoló 

 pontosság, tanári működésének is sajátja. Hallgatóival szemben mindig 

 csaknem baráti jóindulattól viseltetett s közvetlen kedélyes modorával nagy- 

 ban elősegítette tárgyának megkedveltet és ét. Pedig a kötelező vizsgatárgyak 

 minimális anyagának megszerzésére törekedő hallgatósággal nem volt könnyű 

 ezt a részükre távolálló tárgyat megkedveltetni. Az őslénytani rendszeres 

 előadások száraz menetét az életmód és előfordulási viszonyok ismertetésével 

 fűszerezte. Jobban szerette, ha a kezdők kizárólag csak leíró munkára szorít- 

 koztak, mintha kevés tapasztalattal az elméletek sikamlós területén bizony- 

 talanul tévelyegtek. Ezért ezekkel az elméletekkel részletesebben maga sem 

 foglalkozott előadásaiban s leginkább a morfológiai leíráshoz szükséges alak- 

 érzék fejlesztésére helyezett súlyt. Tanári kötelességének tartotta, hogy az 

 előadásaiban elhangzott ismeretek kiegészítését, rögzítését i's fölújítását, más- 

 részt az egyetemen kívül állók részére az önképzést lehetővé tegye az őslény- 

 tan rendszeres ismereteit összefoglaló tankönyvben. Ennek kidolgozására a 

 vallás- és közoktatásügyi minisztériumtól megbízást nyert s a tudományos 



