A BUDAl'ESTI DINA l'Al.KoHl DlJOOP.AFlÁJA. 185 



nek déli szt'k'u, hozzásimul vn a bulgár tábla északi pereinéhez, hosszú útvonal 

 befutása után közel jut a Pontushoz, melyet azonban csak úgy érhet el, hogy 

 végre még az ú'jába került Dobrudsa régi, variszkusi tönkhegységet is meg- 

 kerülni kénytelen. 



A Duna 2890 km hosszú útjában, itielyből í)34"4 km esik a magyar 

 birodalom területére, mindvégig típusos jelké])!' a tíirhetetlen erőnek. így 

 tartották ezt már a régi rómaiak is, kik mithologiájukban a folyók istenét 

 erős szarvú, nagyfülű bikafejként ábrázolták és a rohanó és át})ukó ár mély- 

 séges bugását is a bika bömböléséhez hasonlították. A Duna vízmennyisége 

 Pozsony és Budapest közt árvízkor 10.000 m^-ig emelkedhetik jnp.-kint, 

 sebessége Pozsonynál 3, Budapestnél 2 m mp.-ként, az Aldunán pedig magas 

 vízálláskor helyenként 5 m is. Esése az ország nyugati liatárától Budapestig, 

 tehát 235 km-re 39*94 ni, Orsováig, vagj-is további 694 km-re 57'13 m 

 összesen tehát 92"07 m. Ez még csak a Duna. De ehhez csatlakoznak azután 

 még a magyar területre eső mellékfolyói is, habár kisebb vízmennyiséggel, 

 de túhiyomólag nagyobb eséssel és élénkebb sebességgel. Ennek a roppant 

 nagy vízkincsnek eddig még csak minimális részét használjuk ki, legnagyobb 

 része pedig kihasználatlanul hagyja el országunkat. Sem a hajózási csatornák 

 szempontjából, sem öntözési és halászati célokra, sem pedig energiaszolgál- 

 tatás céljából nem használjuk .ezt a természetadta erőforrást kellőképen. 

 A régi idők inostohasága és szervezetlensége, részben azonban nemtörődöm- 

 ségünk is oka annak, hogy hazánkban a multakban ilyen szempontból csak 

 vajmi kevés történt. A technikai tudományok fellendülése következtében 

 azonban egyre követelőbben terelődik rá a közfigj^elem az eddig elhanyagolt 

 vízkincseinkre. A mostani világháború szülte vagyoni eltolódások és az utána 

 joggal várható gazdasági megújhodás parancsolóan, semmi halasztást nem 

 tűrő módon homloktérbe juttatja leendő vízgazdaságunk nagy kérdéseit. 

 Ezeket hozzáértőén és következetesen meg kell majd oldanunk, ha gazdasági 

 kultúránkat fel akarjuk virágoztatni. Hazai erők helyes beállításáról van 

 tehát itt szó, ami elvégre a legtermészetesebb és egyúttal a leghasznosabb 

 vállalkozások egyike, mivel sok irányban függetlenítené az oi-szágot. 



Ilyen szellemben kívánja a Magyarhoni Pöldtani Társulat hidrológiai 

 szakosztálya is ezen nagy feladatokból kivenni a maga részét, még pedig úgy, 

 hogy hazánk vízügyi viszonyait tudományosan kutatni és ismertetni fogja. 



Szakosztályunk mai első ülésén, amelyen nekem jutott az a megtisz- 

 teltetés, hogy előadásaink sorát megnyissam, a Duna paleohidro- 

 g r a fi áj a köréből választottam tárgyamat. 



A gyönyörűséges magyar metropolis derekán fejedelmi módon átvonuló 

 Dunánkat látva, az okot és okozatot kutató emberi elme előtt legott felmerül 

 az a kérdés, vájjon mióta ilyenek az állapotok, aminőknek ma ismerjük és 

 vájjon milyenek voltak régebben, a mostaniakat megelőzőleg? Szóval mikor 

 és hogyan keletkezett Magyarország fő ütőé re : a Duna? És milyenek különö- 

 sen Budapest körül a fejlődési viszonyai? Nyomban kijelenthetem, hogy e 

 kérdésre bármennyire egyszerűnek is lássék az, lényegének bonyolultsága 

 miatt nem könnyű a válaszadás. Ha a feltett kérdés értelmében csakis a buda- 



