186 SCHAFARZIK FKIíEXC 



pesti Dunaszakasz fejlődéstörténetével akarunk foglalkozni, úgy mégis niej^ 

 kell említenem mindazokat a főbb munkálatokat, amelyek többé-kevt'sbé a 

 Duna paleohidrografiájával összefüggnek. A régiek kutatásakor okvetlenül a 

 mai viszonyokból kell kiindulnunk. Legfontosabbak ebből a szempontból 

 mindenekelőtt a jó térképek, nevezetesen a cs. és kir, katonai földrajzi intézet 

 kiadványai, 1 : 25.000. 1 : 75.000, 1 : 200.000 mértékben. Haszonnal forgat- 

 hatjuk a régi, hazánkra vonatkozó hidrográfiai munkákat, térképeket és 

 atlaszokat, amelyek közül ez alkalommal csak Marsigli, Vásárhelyi, 

 Paleocapa és Lanfkanconi ismert neveit emelem ki. Örökbecsűek továbbá 

 a m. kir. földm ível és ügyi minisztérium vízépítészeti osztályának, Kvassay 

 Jenő és néhai Pécu József igazgatása mellett közhasználatra kibocsátott 

 kiadványai. 



Áttérve a geológiai háttérrel bíró munkákra, megemlíthetők először 

 azok a szerzők, kik általánosságban foglalkoztak a Dunával. Ezek közé tar- 

 toznak: SuES? Ede: Über den Lauf der Donau (1863), Peters Károly: 

 Die Donau und ihr Gebiet (1876), Lorenz-Liburnau L.: Die Donau unter 

 besonderer Berücksichtigung ihrer Kiesbán ke (1800), PenckA.: Die Donau 

 (1891) stb. Még közelebb esők azonban tárgyunkhoz azok, melyek a szóban- 

 forgó kerület geológiai viszonyait részletesebben megvilágítják.- A Pozsony 

 alatti Csallóköz fizikai viszonyaival Ortvay Tivadar foglalkozott (1882) ; 

 a pozsonyvidéki kavicsterraszokkal pedig Horusitzky Henrik ismertetett 

 meg bennünket (1917), aki korábbi munkáiban a kis magj-ar Alföld egyéb 

 pontjaira nézve is közölt számos idevágó megfigyelést. A Felső Duna bal- 

 parti folyóinak, valamint a kis magyar Alföld hidrografiájára vonatkozik 

 SÓBÁNYi Gyula műve (1905). A dunántúli viszonyokat, nevezetesen a mareal- 

 inenti lera kódások ismertet és ét pedig megtaláljuk LóczY Lajos nagy balatoni 

 munkájában (1913). Közelebb kerülve azután a budapesti Dunához, BöciCH 

 Hugó neve említhető, ki Nagymaros és a főváros között régi Dunaszinlőket 

 ismert fel (1899) és aki egyszeremind a iiagymarosi Duna irányába eső tek- 

 tonikai törésekről is adott hírt. Halaváts Gyula pedig adatokat közölt 

 (1910) a pesti Duna mellékére vonatkozólag és Kocii Antal a kiscelli párkány- 

 síknak adja a pontos szelvényét (1899). A fővárosi Duna balparti kavics- 

 terrass/ait Strömpl Gábor kutatta. Nélkülözheletlen segítség végre e tanul- 

 mányok kíizlx'ii Budapest környékének geológiai térképe 1 : 75000 méretben, 

 melyet a m. kir. Földtani Litézet adott ki (1869 és 1896). 



Lássuk most ezek után, milyenek vnilak a főváros szomszédságában a 

 jelenkort megelőzőleg a Duna hidrográfiai viszonyai. 



A sze)'ves kapcsolat szemjiontjáhól főleg a Felső-Duna története érdekel- 

 hcl heiniüiiket közelebbről, a inenn yilicn a Inida pesti szakasz kialakulása 

 köz vet len ül t őle f üggöti . 



A Kis -Magyar Alföld fnlyóhálózata. a, legfiatalabb liarmadkorna k. a 

 szillemén ye, amint azt külöiiösen LóczY Lajos ft-jtegetéseiből tudjuk. A Steier 

 határon pliocén korúak {Maslodon Zo??Y/iros/rts-szal és Dinoilierium. (jiijanieum- 

 mai), Szentgotthárdtól Győrig ellenijén pleisztocén korúa k a/ onnan li'iiyúló 

 kavicstelepek. Sóbányi Gyula pedig a J\isalf()|(l folyóinak első fellépését 



