19-i SCIÍAVATSZIK FKRENC, 



Ezt az egykor összefüggő nagy kiterjedésű kavicstelepet a pleisztocén 

 időben a levanteinél is magasabb járású Duna hozta vult létre. 



Különösen a kiscelli párkánysík kavicstelepe az, mely jól illusztrálja 

 i\ Duna feltöltő nuinkáját. (3. ábra.) Maga ez a kavicsteleprészlet, mely ép- 

 ségben maradását a fölötte elterülő travertino -takaró védelmének köszöni, 

 alsó részében homokkal kevert kisebb kavicsszemekből áll. Egyes a kavics- 

 ban fellelhető erősen koptatott Congeria nngula caj^rae-btibok arra mutat- 

 nak, hogy e kavics a kis magyar Alföld felől jött. Ugyanazok a «kec3kekör- 

 mök» ezek, melyek a Dunaszoros Verőcei, Nagymarosi és Bassaharci pleisz- 

 tocén terrass/aiból is ismeretesek. Az 5— G méteres szelvény felső 3—4 m 

 méretű rész ellenben csaknem kizárólag finom homok. Mindez arra mutat, hogy 

 ez a kavicstelep-részlet az akkori Duna sodrától oldalt, sőt felső részével 

 már csak a nagy vízáállások kiöntései alkalmával keletkezett. Maga a fő- 

 meder kissé küljebb feküdhetett. Hogy a szóbanforgó kavicstelep-részlet 

 csakugyan parti képződ ésű volt, kitetszik egyebek közt abból is, hogy a Má- 

 tyáshegyről záporok által lesodort helyi kőzettörmelékek rétegenkint vagy 

 olykor csak szemenkint is közbehelyezkedtek. 



A pleisztocén kavicsok anyaga általában mindenekelőtt különböző 

 féleségeikben a kvarc és a kvarcitok, tovább a gneisz, csillámpala, szillimanitos 

 pala, a cj^anitos -gránátos granulit, amelyek mind a felsőbb Duna mentén 

 található kristályos palahegys éhekből, ú. m. a Nyitra- és a Vág-mentiekből, 

 részben azonban (pl. a cyanitos granulit) az osztrák Waldviertelből valók. 

 De találni ezeken kivül biotit -andezit és biotit-amfibol-andeziteket is, melyek 

 a Visb-grádi-szoiosból, továbbá egj'es mész- és szaruköveket, melyek a Nagy- 

 szálból és a közeli Pilis -hegységből származhatnak. És belekeveredtek végre, 

 főleg a deltaterület keleti szélén a felvidékről származó, nummulitos kovás 

 és különböző opálos kavics féleségek is. 



Ennek a magasan járó pleisztocén Dunának a deltáján maga a főfolyó 

 szüntelenül oldaloghatott ide-oda, de még inkább tarthatta uralma alatt 

 az egész területet azzal, hogy számos oldalágat bocsátott ki, amelyek imitt - 

 imott a még ma is kimagasló régibb képződményekből álló szigeteket körül- 

 zárták. Magas vízálláskor áradások gyakoriak lehettek, kivált tél végén, 

 amikor a tágas térszínen majd itt, majd amott a megindult jégtáblák magasra 

 feltorlódhattak. Ezeknek az alattuk elfolyó víz alámosó hatása mellett az 

 átázott talajba való besüppcdésük útján keletkezhettek azután azok a sza- 

 bálytalan tölcsérszerű kavicszsákok, melj^ek a Budapest köriili pleisztocén 

 kavicstakaróra olyannyira jellemzők. 



Hogy a pleisztocén -korszakban meddig tartott a l'olj^ónake fölhalmozó 

 működése, arra közvetetlen bizonyítékaink eddig nincsenek, de valúszhiű, 

 hogy az nagyjából az alpesi eljegesedés maximumával esik össze. 



A tetőzésen túl azután esni látjuk a Dunánkat. Működése ekkor ki- 

 mosóvá, niélyítővé lesz, minek következtéiben saját korábbi pleisztocén és 

 azelőtti levantei .kavicstelepeit elrombolja és anyagát tovahurcolja, minden 

 valószínűség szerint az erózióbázis mélyebbre kerülésének hatása alatt 

 Eközben medre mintegy lesiklik a régi pleisztocén takaró magasabb nívó- 

 járól, szigetszerűen meghagyván és körül ve vén amink roncsait. 



