A BUDATKSTI PINA l'AI.F.OIlIDÜOGIiAFlÁJA. 197 



létén egészen fel a Visegrádi szorosig teljesen elhordtii a Duna a va Ui mikor 

 tt volt levantei és ópleisztocén kavicsot, s legfeljel)b egyes középpleisztocén 

 terrasszoknak kegyelmezett meg. (5. ábra.) Ilyen ]i!. a Vác feletti, a Nagj'^zál 

 tövében egészen Verőcéig elhúzódó térezín, amely bár az ópleisztocén szint- 

 nél jóval alacsonj^abb, még mindig elég tekintélyes színtű (kb. 130 m). Alatta 

 az óholocén terrassz a mai Dunap.irton húzódik meg, mintegy csak 8 m magas 

 keskeny sáv 111—113 m tengei^szín feletti magasságl)an. Vác felé közeledve 

 azonban kiszélesedik e felső oligocénfeletti kavics és homoksáv, még pedig 

 annyira, hogy rajta maga az egész város helyet talált. Budapesten szintén 

 alacsonyabb az óholocén Duna járása. Az a kvinkumi óbudai síkság, mely a 

 folyóezen időbeli terrassza, szint én csak 105— llOm magasságú, hasonlóan Váe 

 VcU-osa tél-színéhez. «V á r o s i t e r r a s s z t» formál tehát a Duna — miként 

 Cholnoky Jenő nz ilyen alacsonyabl), városépítésre szinte felkínálkozó 

 párkánysíkokat nevezi, — Óbudán is. Oldalvásti eróziójával megtámadja 

 a visszatért, de most már kb. 45 méterrel alac3onyal)b szinten folyó Duna a 

 kiscelli párkánysík kiscelli agyagból álló tövét, mi az egész óbudai hegyoldal 

 mai túlmeredek lejtésviszonyainak a kútforrása. Az óholocén Dunatükör 

 ez alábbszállásának egy másik következménye az volt, hogy a budai hév- 

 források a megcsökkent hidrosztatikai nyomáshoz mérten most már maguk 

 is leszállottak a Duna mellé, még pt-dig arra a törésre, melyet ma b uda- 

 pesti t e r m á 1 i s vonalnak ne vezün k. 



Ez az óbudai sík kaszaalakúin görbült szélű. íves kanyarodással át- 

 kívánkozik innen a Duna a főváros balparti területére, ahol mindenütt 

 bőségesen kavicsot és homokot hagyott hátra, amint az az István- és Stefánia- 

 TÍt sarkán lévő telken, valamint Almásy-t éri. Kertész-utcai, Károly-körúti, 

 Váci-utcai ház- és csatornaépítések alkalmával meg volt figyelhető. A p^'sti 

 terrassz átlagos magassága 103—109 m. Az V. kerülettől a VIII. kerületben 

 álló Ludovikáig ívezve, onnan hirtelen fordulattal ismét a budai jobbp.irtra 

 csapat, ahol azután a Gallért-hegyet megkerülve, egészen a kelenföldi vasúti 

 állomásig a 104—108 m magas terrasszt létesíti. Ezt a területet valószínűleg 

 megint csak erős kanyarodással hagyta el a folyó, alighanem úgy, hogy a 

 soroksári ág vonalára átcsapott, onnan pedig a mai Csepel-sziget szentmiklósi 

 völgyületén ismét Érdnek vissza, ahol szintén «városi terrasszt» vésett ki 

 magának. Az utóbbi soroksár-szeiitmiklósi kígyóvonal egyelőre csak kom- 

 bináció, mely azonban nem látszik valószínűtlennek. De már csak az óbudai, 

 a pssti és a lágj'^mányosi biztosan megállapítható karéjozások is világosan 

 mutatják, hogy az óholocénben csekélyebb lehetett a Duna esése, lassúbb 

 a folyása és már nagj-obb a kanyarodásokra való hajlandósága. Ebben 

 az időben már teljesen lekerült a Duna a régi levantei és pleisztocén térszín 

 magasságáról, egyre jobban megközelítve ama szűkebb határokat, melyek 

 neki a következő korban osztályrészül jutottak. 



VI. Az új-alluviális vagy új-holocéii Dtiiia. 



Hogy a mi Dunánk mai medre vonalául épc-n a Visegrád-Budai hegység 

 majdnem É— D-i szélét választotta ki és vizének nem csinált medret valahol 



