ÖSSZEHASONLÍTÓ SZEMLÉI^DÉSRK. 233 



szericites kvarcbreccsából és halalnias kristályos meszekből épültek fel és 

 a gosaurétegek alapkongloinerátuuiában a permkori kvarcit és verrukano 

 denadációs maradványait tartalmazzák. 



Ami az eriiptivumokat illeti, nagy különbség van az Északnyugati 

 Kárpátok és az Erdélyi Éichegység flisszinklinálisai között. Az Észak- 

 nyugati Kárpátokban csak a Hziléziai-Morva vidéken vannak kis terü- 

 leten elterjedve pikritek, tesclienitek és bazaltos kőzetek; annál hatalma- 

 sabb tömegben lépnek fel az Erdélyi Érchegységben az andezitek, dacitok, 

 granodioritok és bazaltok egész vidékeket m-alva. Ezek az idősebb és 

 fiatal harmadkori eruptivumok adják az ércgazdagságot is. Még elté- 

 rőbb az Erdélyi Érchegységben amár említett széles ariális ómezozoikus 

 diabazaugitporfirit és tuffit zóna, amely az Északnyugati Kárpátokban 

 teljesen hiányzik. Mindazonáltal itt is szólhatunk feLszini ómezozoikus 

 régibb vulkanizmusról, mert a krétaflis-konglomerátumokban gyakran 

 találunk diabazporfirit és kvarcporfir kavicsokat és tömböket ; ismerünk 

 •ezenkívül említésre méltó diabázintruziokat is permkori(?) vörös pala- 

 tömegekben a Xyitra völgyében. Különbség van a két geoszinklinális 

 t(nigerszint feletti magasságában is. Míg ugyanis az Északnyugati Kárpá- 

 tokban a tengeri eocén a felépítésben és a gyűrődésben is részt vesz, 

 íiddig az Erdélyi Érchegység az eocén idején összefüggő szárazföld volt, 

 amelyre az Eidélyi Medence eocénje gipszben gazdag vörös homokkép- 

 ződményekkel transzgredál . 



Az idősebb neogén idején a Bihar Hegység, a Kudsiri Havasok, a 

 Pojána Euszka és az Érchegység fliszzónája egységes tönkfelületté denu- 

 dáltatott. Csak a fiatalabb neogén idején keletkeztek a nagy ÉNy— DK 

 irányú törések a Fehér-Körös és a ]\Iíiros völgye között, amelyeken keresz- 

 tül nemcsak a mediterrán tengervizek közlekedhettek, hanem az andezitek, 

 •dacitok (propihtok) is kitörtek. Ezeknek egy része a tönkfelületen ül; 

 Verespatak aranytartalmú dacitja, illetőleg riolitja és a D(^tunaták bazalt- 

 jai is a szárazföldön törtek ki. 



Vulkanologiai szempontból az Északnyugati Kárpátok és az Erdélyi 

 Érchegység között kevés az analógia. Tektonikáikig azonban mégis ho- 

 mológok, hasonló szimetriájúak, amennyiben szerkezetüket szélső masszí- 

 vumaikkal együtt az átlós irányban szembenfekvő Alföld-szegélyen radiális 

 törések tükör képszerűién uralják. 



Délnyugaton É— D irányú nagy törések vezetik a Vlegyásza — 

 Draganvölgy, Verespatak— Brád, Nagyág— Déva, Petrosz —Rézbánya 

 vidéki erupciókat. A hegység Nagyváradnál és Világos — Opálosnál (Arad 

 mellett) hirtelen megszakadással érinti az Alföldet ; ez is egy mély repedés- 

 nek felel meg, amely déU folytatásában az É — D irányban tagolt Bánáti 

 Hegységet határolja el az Alföldtől. 



Hasonló É— D törési tagolást találunk az Északnyugati Kárpá- 



