258 w viD oyeTi.A gabor 



vissíisi, mijiden irányban való hajlásából nyilvánvaló is. A pannonhalmi Várhegy 

 isniei-tctett szelvényén (13. ábra), melynek iránya körülbelül merőleges a/ egész 

 hü loHi vonulat irányára, a feltüntetett vetősikok nagyjában párhuzamosak a fő 

 Vflődési irányokkal, de már itt sem pontosan, mert. hiszen az egyik rétegcsoport 

 hiimokkőjapjain pL 20° keleti dűlést mértünk le, a közvetlen utána következő 

 í'SDp'-irt lio 1111) k kőlapja in pedig 20° északkeleti dűlést. A Várhegy oldalain körös- 

 körül ki-kibnkkanó homokkőlapok dűlései világosan mutatják, hogy itt a fő 

 törésvonalakon kívül tangenciális és radiális törésvonalak is sűrűn szerepelnek. 

 E/ az összevissza, minden irányban való töredezettség jellemzi főképen ezt a 

 krlcli lia|oms<jrt, s ez jut kifejezésre a pannonhalmi halomsor külső morfok)giájá- 

 haii is. melyről már a földrajzi ismertetésben is kiemeltem, hogy nincs egységes 

 K'erince. hanem sok eg3rmá8tól harántos völgyekkel elválasztott, de azért a fő- 

 völgyek irányában sorakozó halmok foglalata. 



E'/.en elszigetelt halmok negatív mását találjuk a környék egyes, már mesz- 

 >;ziről is jól észrevehető katlanaiban, melyeket az imént említettem. Legtipiku- 

 sal)b közöttük a ravazdi katlan. Amfiteatrumszerű formája s a körülövező 

 falakon a líisz hatalmas felhalmozódása nem hagy kétséget keltezésének mikéntje 

 felől. Sőt ép;'n ez az utóbbi körülmény is világosan arra vall. hogy e katlanok 

 keletkezése is akkortájt történt, mikor a vidék mai arculatának vázát megrajzoló 

 fő tektonikai folyamatok végbementek. 



Területünk ilyetén felépítése részben megmagyarázza azokat a jelensé- 

 geket is, melyekre a sztratigrafiai rész végén rámutattam. A fiatalabb pannoniai- 

 p)ntusi képződményeknek nagy elterjedtsége területünkön azt mutatja, hogy 

 ebben a korban a pannoniai-poiitusi beltó erősen transzgredált. Elborította az 

 összes, addig esetleg szigetként kiemelkedő magaslatokat s lerakódásaival gyara- 

 pította őket. E'.eknek nyomait azonban a halomsorok magaslatain ma már hiába 

 keressük. A diluviális sivatagi korszakban, mikor e magaslatok az egész területet 

 ezidőtájt ért vetődések következtében bérctkként meredtek föl, a hatalmasan 

 működő exogén erők letarolták. Típusos deflációs terület ez — mint a Kis- 

 Alföld általában — melyről a pAnnoniai-pontusi rétegek egy sorozatát lepusztí- 

 totta a szél. Hajdani magasságának szintjét itt sehol sem találjuk meg, nem úgy, 

 mint például a Balaton mentén, ahol a bazalt takaró sok helyütt kitűnő védelmet 

 nyújtott a letárolás ellen. S ha azok a kalcium karbonáttól kemény homokkővé 

 impregnált homokrétegek, vagy esetleg kavicstakarók, melyek - vagy egyik, 

 vagy a másik — e halmok magaslatain mindenütt megtalálhatók, közben meg 

 nem akasztják, vagy legalább is erősen meg nem nehezítik a szél munkáját, akkor 

 iiz egykori magasságnak mai, már úgyis meglehetősen megfogyatkozott hír- 

 mondói sem maradtak volna meg. 



A szél eme hatalmas munkájának bőséges tanúi is vannak területünkön. 

 Ljgbeszétlesebbekazoka puinoniai ka vicsok, melyeket a báreonyosi Strásahegy- 

 ről említettem. (15. ábrabeli szelvényen). Sok ezek között a lapos, simára ol- 

 gozott folyóbeli görgeteg, felületükön gyakran sajátságos, dendrites kiválásokkal, 

 ile elég gyakori a minden tekintetben tipikus éles kavics (Drei kanter) ^ is. mely 



^ Papi* Károly: Éles kavicsok Magyarország hajdiuii |)^l^/.láill. Földtani Kö/.löny 

 1899. tWi 29-ik kötete 135-147. oldalán. 1 táblával. 



