26"2 HARO XOPfSA l'EKKXC Dí 



elején, uiiiit L^uanodon-fngiit említ uívj,. A fog vizsgálata már az első pilla - 

 nat})an arra a meggyőződésre vezet, hogy az Iguanodon gyanánt való meg- 

 határozás téves. A fog 12"7 mm hosszú. 6'5 naii széles, legvastagabh része 

 4'2 mm átmérővel hír. Felüh-ől lefelé hánuii jól elkülönített részből áll és 

 pedig: l)eliilről kifelé laposodó, lándzsaalakú koronából, vízszintesen futó, 

 duzzadt övl)ől és hengeres gyökérből. A lándzsaalakú koronán külső és belső, 

 háromszögletes, felül hegves síkot lehet megkülönböztetni. A külső síknak 

 azt tekintjük, ajneh'en a rágófelület látható. A zománcállomány mindenütt 

 vékony s emiatt a fog felülete nem valami fényes. A korona széle éles ég 

 összenyomott; mindkt't oldalán kiemelkedések s ezek közt lefelé irányuló 

 barázdák láthatók. A harázdák a fognak úgy a külső, mint belső felü- 

 letére kiterjednek. A korona kiemelkedései aszinietrikusok, mivel hegyük 

 a fogtengely felőli részen van, másik oldaluk ellenben gyengén lekerekített. 

 Igen erős nagyítás mellett a kiemelkedések tompának, keresztmetszetük 

 kereknek látszik. Síjnos, egyes kiemelkedésnek hiányzik a hegye, mind- 

 jiiiicjlett megállapítható, hogy a fog peremén 6—7 ilyen kiemelkedés volt. 

 A korona két fogazott széle körülbelül 70°-ú szögben találkozik. A belső 

 felületnek az a része, mely e két szél közé esik, alulról fölfelé és kissé hátra- 

 felé hajlik, tehát aszinietrikus és haránt irányban kissé domborodott, E dom- 

 borodás közepén azonban csaknem a koronáig érő, háromszögletes lapos 

 tér van. A szélek felé a domborodottság hirtelen csökken. Mivel a fog külső 

 oldala mnjdnem lap,)s, a két fogszél csorba élt alkot. 



A fog külső oldala még a belsőnél is laposabb. Csaknem teljesen két 

 hosszanti sík határolja, amelyen a fog zománca helyenkint eltűnik. E két 

 sík alulról lekerekített, erősen a cingulum dentin állományába mélyed és 

 az alsó szegélyükön a zománc teljesen hiányzik. Mikroszkóp alatt felismer- 

 hető, hogy a cingulum zománca e síkok felé levésettnek látszik és kereszt- 

 metszete mutatkozik. E bemélyített síkok alsó, lekerekített szegélye közt 

 a cingulum hegyes, zománcos nyúlványa emelkedik ki. A bemélyesztett 

 síkok egymással határos élei gyengén legömbölyítettek és arra utalnak, 

 hogy e síkok rágófelület ek. Ez viszont az alsó- és felső állkapcson a fogak válta- 

 kozó el helyeződ és ét bizonyítja. A belső oldal cinguluma kissé boltozatos, a 

 közepe felékevésbbé domború, mint a szélein és így kiemelkedést alkot, amelyen 

 két tompa, de mindig jól felismerhető oldalkúp van. E kúpokból indul ki 

 az a két él, mely a kerek, kevésbbé jó megtartású foggyökéri'n húzódik végig. 

 A gyökér keresztmetszete vese-, illetve babalakhoz haso'nlít és megfelel a fog 

 belső részén levő lapos síknak. A thecodonta megerősítési mód bizonyítja, 

 hogy a szübanforgó fog Dinosa iirusból származik; a széleken levő csekély- 

 számú barázda az Orthopodákhoz utal, az erős középéi és az egyoldalú 

 zománc Tiiegoszlás hiánya viszont az Ornithopodáktól választja el. E bélye- 

 gek mind a Thyreopho rákhoz vezetnek. 



M\\\\ a III. tál)lál)ól is kitűnik, a Thyreopho rák fogai közt is többféle 

 tipus van. Marsh és Lambe munkái következtében e fogak nomenkla- 

 túrájában nagy zűrzavar uralkodik. B. Bbown szerzett igen jelentős érdemet 

 azzal, hogy e zavar tisztázását megkísérelte, az összes fogtipusok revíziójára 

 azonl)an még mindig szükség van. 



