RÖVID KÖZLEMÉNYEK. 269 



az Altc Bm-g D-i részén, a Salzbcrgtől É-ra 19»^ 13*-23°, 17'' 7^-30° ; az 

 Alté Burg DK-i részén 6*^5**— 9°; a Salzbi'rg ÉNy-i nyúlványának csücskén 

 18h7*-25°;a Sajzberg tetején IS^'IO^-IS"; a"^ SUzberg "^csúcsától kissé 

 DK-re a nyakon 17^ 5° — 14° ; a szentágotai sóskúttól ÉK-re mintegy 1 km-re 

 lévő kis árok felgő részében 5'* 10°— 9°; a S>]zl)crgtől Ny-ra lévő árok egyik 

 ágának felső részében 15'*12°— 22°; Morgondától DNy-ra levő árokban, 

 a 499 m-től DNy-ra 5''— 8°. A felsorolt adatok bizonyítják, hogy a lessesi 

 templomtól Ny-ra, mintegy ^4 km-re fellép egy antiklinális, melynek tengelye 

 D-nek húzódva a Salzberg keleti oldalán levő sós kutas völgj'ön halad át. 



Ezek az adatok is azt bizonyítják, hogy közölt szelvényemben ezt a 

 redőt nem annak a bizonyos elméletnek keresztülvitele érdekében tüntettem 

 tel, mely szerint a sósforrások és fortyogok az antiklinális boltozatán jelennek 

 meg. Azt talán felesleges bizonyítanom, hogy ez utóbbiak fellépése dőlések 

 nélkül nem föltétlen bizonyítéka az antikhnálisok jelenlétének, mert né- 

 melykor — habár ritkábban — az antiklinálisok szárnj'-aiban, vagy pláne 

 a szinklinálisokban is megjelennek fortyogok, sósiorrások, mint azt 3[ala- 

 VÁTS főgeológus úr is megerősíti 1915-ik évi jelentésének 391-ik oldalán. 

 Ugyanezen jelentésében a 385-ik oldalon azt írja a szentágotai sóskút táján 

 általam megállapított redőről, hogy «Éu ezt a második antiklinális ráncot 

 nem konstatálhattam azért, mert ezen a részen is hiányoznak a jó föltá- 

 rások)). 1917. évi jelentésének 364-ik oldalán hasonlóan nyilatkozik erről 

 a redőről, írván, hogy «... Papp Simon . . .itt . . . két redőt rajzol, amit én 

 nem erősíthetek, mert az újegyházi sóskút táján nincs föltárás s így itt a te- 

 lepülési viszonyok kikutatása lehetetlen*. 



Azt elismerem, hogy a szentágotai sóskút környékén levő természetes 

 feltárások nem elsőrangúak, de azért egy kis utánjárással a települési viszo- 

 nyok kikutatása épenséggel nem tartozik a lehetetlenségek közé. Hiszen 

 a gerincek tetejére vagy oldalára ti-lepített kézi aknák már egy-két méter 

 mélységben igen megbízható dőléseket szolgáltattak itten.* 



Természetes feltárások hiányában a gyakorlati geológiával — külö- 

 nösen olaj- és gázgeológiával — foglalkozó szakemberek^az egész világon azt 

 a módszert követik, hogy szükség esetén, ha csak lehetséges, aknákat mélyíí- 

 tetnek, s az ezekben nyert adatok alapján állapítják meg a tektonikai viszo- 

 nyokat. Igaz, hogy a térképező geológus ilyen munkát már csak a szükséges 

 anyagi fedezet hiányában sem végezhet, de épen ez okból )iem is tagadhatja 

 másoknak ilyen módon eszközölt megállapításait. 



A Löwenberg Ny-i részén általam megállapított redőt Halaváts fő- 

 geológus úr is konstatálta, s 1915-ik évi jelentésében a 384-ik oldalon azt 

 írja róla, hogy «A szentágota —lessesi föld puffadást ól DNyD-re, a Löwenberg 

 táján azonban egy meredek antiklinális ránc van, melyet a felszínen a Löwen- 

 berg és a Blosseln erősen kiemelkedő, 468 m magas csúcsa jelez)>. Dél felé. 

 Mártonhegy irányában látja ezen redőnek valószínű folytatását, mint maga 

 is írja, tisztán dőlési adatok nélkül arra támaszkodva, hogy a Honnerbach 

 völgyében gázömléses sósforrás és fortyogó jelenik meg. Itt tehát általános 

 érvényűnek fogadja cl a főgeológus úr azt a tételt, mely szerint a sósforrások 



