TÁRSITLATI ÜÜYEK. 283 



ScHAFARziK Fekbnc clv. i'lilök köszöin'tct iiiontlva előadónak érdekes 

 fejtegetéseiért, iiicgjegy/i, liogv ha a Gusir moréna és a Vusia niurénája 

 980 m t.sz. f. magasság körüliek, akkor a környező hegység 1900 m átla- 

 gos magassága mellett a hóhatár 1470 ni kíirül volna kereshető, amely ala- 

 csony mérték talán e vidék nagyobb évi csapadékmennyisége által magya- 

 rázható meg. 



V. szakul és 1918 május 8-án. 



Elnök: dr. Szoxtagh Tamás m. k. udvari taiiácsos. 



1. Báró NopcsA Ferenc dr.: A modern paleontológia kutatási rend- 

 szere, a dinosauruáokkal kapcsolatban. (Előadása megjelent a Természet- 

 tudományi Közlöny Pótfüzeteinek 1917 dec. számában 44, ábrával.) 



2. Dr. SCHRÉTER Zoltán előadást tart «a s a j ó vö 1 g yi barna- 

 s z én t e 1 e pe k r ő ;». A sajóvölgyi széntelepek a borsodi Bükk-hegység 

 és az abaujtoruai— gömöri mészkőfennsik közé eső fiatal harmadkori meden- 

 cében fekszenek. Közelebbről azonban csak a p^recesi, sajókazinczi és sajó- 

 szentpéteri szén vidékekkel foglalkozik. Ismerteti először a s z é n m e d e n c e 

 stratigráfiáját, amely szerinte a következő : 



1. A legrégibb képződmény a felsőeocén mészkő, amely a Bükk-hegység 

 északi szegélyén keskeny sávban található. 2. Az alsóoligocén kiscelli agyag, 

 amelyet néhány fúi-ásban nagyobb vastagságban konstatáltak a szén- 

 telepes rétegcsoport alatt. 3. FelsőoUgocén agyagos-homokos rétegcsoport, 

 bizonytalan határokkal. 4. Alsómiocén akvitaniai-burdigaleni emelet. Ez 

 uralkodólag szüi'ke agyagból és alárendeltebben homokból álló tengeri kép- 

 ződmény, amelybe 3—5 szénréteg telepszik, amelyek közül rendesen három, 

 de néha csak kettő érdemes fejtésre. A széntelepek megfelelnek egy-egy 

 édesvízi periódusnak. 5. Eiolittufa fehér, porhanyó kőzet, amelyben a biotit 

 és kvarc többnyire jól látható. 6. Piroxen andezittufa, breccia és konglo- 

 merátum, amely a lapos tetőkön ma is nagy kiterjedésű. 7. Pliocén kavics. 

 Ez valamennyi képződmény fölött ma erősen nit\gszaggatott takaró alak- 

 jában fekszik. Ez szárazföldi képződmény. 8. Alacsonyabban, a Sajó, Boldva 

 és azok nagyobb mellékvölgyei mentén pleisztocén kori kavicsterrasszok 

 észlelhetők. 9. A holocén a Sajó és Boldva folyók széles alluviáli? völgyében 

 ártéri üledékekkel és mocsári talajjal van képviselve. A nagyobb mellék- 

 völgyekben is mutatkozik ártéri hordalék. Azután ismerteti a medence 

 szer keze tót. A szénmedencét ÉÉK — DDNy-i irányú törések siirűn 

 átjárják; más irányú törésrendszert a Sajó jo])bpartjain nem észlelt. A vető- 

 dések ugrási magassága 1—2 mm-től 60 m-ig terjed. A vetődések többnyire 

 lépcsőzetesek, máskor árkos sülyedések. vagy sasbércszerű kiemelkedések. 

 Az egyes rögök igen kevéssé billentek ki vízszintes helyzet ükl)ől. A vetődések 

 igen fontosak a bányaüzemre; legtöbbször ezekhez kell igazodnia. Eöviden 

 ismerteti ezután a terület m o r f o 1 ó g i á j a t ; vázolja azt, hogy hogyan 

 fejlődött ki a terület arculata a legrégibb időktől máig. E'^cután áttér a 

 szenet t a r t a 1 }ii ;•, z ó rétegek részletesebb ismertetésére. A fő- 

 vezérlő kövületek, amelj^ek a széntelepeket tartalmazó rétegek korát meg- 

 állapítják, a következők: 



