342 "' WKSZKI.S/.KV (IVUI.A. 



sé"es hőmérők, és hogy iiiindeni kök többé-kevésbbé hibás eredményt mu- 

 tat, ha a víz mélyebb rétegeinek hőmérsékletét mérjük. Ugyanis minden 

 10 méteres vízoszlop egy-egy légköri nyomással egyenlő, vagyis négyzet- 

 centi méteren kint egy kilogrammnyi nyomást fejt ki. A hőmérőnek higany- 

 tartója, hogy érzékenysége nagyobb legyen, papirvékonyságúra van ki- 

 fúj Vii. Ez a nyomásnak enged, s a higany egy része a nyomás következtében 

 foga capillarirtba szorulni. Már Zsigmondy is megjegyezte, hogy a városligeti 

 artézi kút furásn kor, n fúrólyuk hőmére éklet ének mérésekor, a fölszínre 

 hozott iszap hőmérsékletét mérte, mert nagyobb mélységekben a lebocsátott 

 hőmérő a nyomás következtében hamis adatokat mutatott, En ezért az 

 ilyen mérésekre leJiinkább szeretem az egyszer ű bothőmérőt használni, amelyei 

 az ősi eljárás szerint, pirafadugó segélyével, literes palackban helyezek el, 

 a spárgára erődített p:ilack)ta vizsgálandó vízzel töltve a forrásba bocsátom 

 g ^—1 óra múlva a kihúzott palackon keresztül olvasom le a hőmérő állá- 

 sát. Ha a víz hőmérséklete nem nagyon különbözik a levegő hőmérsékleté- 

 től, úgy a palackban lévő víz hómérs élete hosszabb idő alatt sem változik 

 meg észrevehetőbben úgy, hogy e hőmérséklet kényelmesen leolvasható. 

 E berendezésDen az sem okoz hibát, ha mélyebo rétegek hőmérsékletét kell 

 mérnünk, mert a higanyfonál, amint a palackot a vízből kihúzzuk, vagyis 

 amint a hőmérő a nyomás alól fölszabadult, ismét az eredeti helyzetébe, 

 vagyis abba a helyzetbe kerül, amelyet a hőmérséklet oiiozta kiterjedése 

 következtében elfoglaJL Ha télen, magasabb hőfokú forrás vizének hőmér- 

 sékletét kell mérnünk, különösen, ha a tizedfokokra is súlyt vetünK, úgy 

 nem elegendő egy literes palackDán lévő víz hőszigetelése, ez ecsetben a nő- 

 mérőt vagy nagyobb palackba kell tennünk, vagy a üőméiő higanytartálját 

 még külön hőszigetelő réteggel, például parafadugóval kell körülvennünk. 

 Az elmondottak, a hőmérséklet mérésének technikai részére vonatkoz- 

 nak, ezeken kívül más mellékkörülményeknek figyelmen kívül hagyása is 

 okozhat hibát; hogy milyen tekintélyes lehet ez és hogy mennyire félre- 

 vezethet bennünket az ilyen, erre saját tapasztalatomból fogok egy példát 

 felhozni. A szlatvini Anna-forrás szénsavas vize 0*75 méter átmérőjű, 2*9 

 méter mély, vörös fenyővel foglalt kútban fakad. Ebben a víz színe normális 

 körülmények között mintegy 70 centi méternyi re helyezkedik el a talaj fel- 

 színe alatt, tehát a kútban lévő vízoszlop magassága 2'2 m. Én e forrás hő- 

 mérsékletét 1916 év január havában mértem s 8*8°-na k találtam. Ugyanakkor 

 a levegő hőmérsékleti; 0° körül volt. Ugyané forrás hőmér.^ékletére vonat- 

 kozólag két régibb adatot is találtam. Ezek szerint Scherfel 1879 év szep- 

 tember havában 10-2''-nak és 1882 év október havában 13-8°-nak találta. 

 Ez adatokból lehát vagy azt kell következtetnünk, hogy a víz utjának 

 legalább is tekintélyes részét a talaj felsőbb, a hőméreéklet ingadozásának 

 alávetett rétegeiben teszi meg, vagy, hogy az tekintélyes mennyiségű talaj- 

 vízzel keveredik. Az Anna -forrástól min.egy kilométernyi távolságban, a 

 hegyoldalban fakad az Emma-forrás. Az Anna-forrás vizével egyidejűleg 

 az Emma-forrás vizét is vizsgáltam. Már akkor föltűnt nékem, hogy noha 

 a külső körülményeK és a vizsgálat egyéb adatai után ítélve, e forrás sokkal 



