A rORKÁSVTZEK UŐmKKSÉKI-KTKN'KK MÉrÉSÉkŐL. 343 



inkább lehet a talajvíz hoz/ákc verés ének kitéve, e forrás vizének hőmér- 

 sékletét ugyanakkor (télen) 9"6°-na k, teliát észrevehetően magababbnak, 

 Vi'gyis az időjárástól függellenebhni'k találtam. 



Ugyané források vizét 1917 év augnszt\is havában újból vizsgáltam. 

 Ugyaiiekkor a források vizbóségét is mértük, ezért a vizet a kútból kiszí- 

 vattuk. Először az Anna -forrás hőmérsékletét mértem, még pedig a szívatás 

 közben, majd pedig akk<»r, amikor a kutat teljesen kiszivnttuk s a víz 

 bt'nne újra emelkedni kezdett. Az első ndatot nem jegyeztem föl, csak arra 

 emlékszem, hogy az körülbelül fél fokkal magasabb volt, mint az utóbb 

 kiipott adat, amikor a víz hőmérsékletét 9"2°-nak találtam. íizévt az Emma- 

 forrás vizének a hőinérsékletét megmértem, anielőtt a szivatást megindí- 

 tottuk és akkor, amikor a kút vizét k'iszivattuk s benne ismét összegyűlt. 

 Az első esetben a víz hőméi-sékletét 13*2°-nak, a második esetben 9"6°-nak 

 találtam. Ugyanakkor megkaptam a magyarázatát annak is, miért kaptam 

 az első alkalommal az Emma -forrás hőmérsékletét ugyanolyannak, mint 

 most a szivatás után. Ugyanis a forrás addig el volt hanyagolva, csak akkor 

 akarták forgalomba hozni. Ezért a kutat közvetlenül odajö vetélem előtt 

 kiszivatták és kitisztították úgy, hogy én ekkor a forrás vizének tényleges 

 hőmérsékletét mértem, míg az Anna -forrásnál, az első ízben úgy én, mint 

 ScHERFEL, a kútban összegyűlt s részlten lehűlt, illetve fölmelegedett víz 

 hőmérsékletét kaptuk; a belőlük vont következtetések tehát mind hibásak. 



A jelen esetben tehát nem néhány tiztd, hanem az Emma -forrásnál 

 3*6, az Anna -forrás vizénél pedig öt egész foknyi különbséget mutatnak 

 adataink. Hogy a víz útjában ;; környezet hőmérsékletét igyekszik fölvenni, 

 az egészen természetes, de azt, hogy egy aránylag kis tartályként működő 

 kútban, amelyből a vizet napközben állandóan szivatják és amelynek nem 

 szivatás esetén is természetes lefolyása van, amelyben tehát a víz állandóan 

 cserélődik, egy olyan víz, amelynek hőfoka a környezet hőméreékletétől nem 

 na gy mértékben különbözik, hőmérsékletés ennyire változtassa, ha adatok nem 

 liizonyítanák, nem hittem volna. 



A hévizekről tudjuk, hogy kisebb-nagyobb mértékben, időszakonkint 

 változtatják hőméi-sékletüket. Gyakori tapasztalat, hogy a hévizek hőmérsék- 

 kte nagyobb vízbőség esetén magasabb. A fönti tapasztalat e jelenségnek 

 is megadja a magyarázatát. A nagy mélységből előtörő hévíz útjában ala- 

 csonyabb hőmérsékletű kőzetekkel érintkezik, tehát hül ; minél kisebb lesz 

 tehát a forrás vizbősége, minél kisebb lesz a víz áramlási sebessége, annál 

 töl)bet fog eredeti hőmérsékletéből veszíteni és viszont, ha gyorsabban áram- 

 lik, kevesebb ideje van útjában lehűlni. Nem szükséges eszerint ahhoz 

 a komplikált föltevéshez fordulnunk, amellyel Suess e jelenséget magya- 

 rázza. SuKss e jelenséget a talajvíz hatásának tulajdonítja és hogy az épen 

 ellenkezően történik, mint azt ez esetben várnunk kellene, azzal magyarázza, 

 liogy az eredeti bévíz hajszálcsöveken át érintkezik a talajvízzel ; ha a talajvíz 

 nyomása kisebb, úgy a hajszálcsövekben a hévíz terjeszkedik jobban, tehát 

 nagyobb felületen hűl, ellenkező esetben a talajvíz a hévizet szűkebb útra 

 szorítja össze, tehát melegebben fog a fölszhire kerülni. Hogy a hévíz hőmér- 

 séklete változásának a föntebb említetten kívül más oka is lehet és hogy a 



^23* 



