360 TlíEITZ PÉTER 



páti hfgykoszoiún btlől Iflmllolt összes csapadékot felvegye s a tengerbe 

 szállítsa. 



A harmadkori nagyszabású tönifgnr.ozgás, melynek a kárpáti bércfal 

 is létét köszöni, a medtncét kitöltő anyagokra sem maradt hálás nélkül. 

 Ez időben történt a medence egyes részeinek a lesülyedése, n)íg más részeken 

 a harniadkori és még idősebb mély tengerek fenekén leüllepedett tengeri 

 iszapok dombokká és hf gyekké gj'űrődtek fel. A sülyedő mozgás ered- 

 ményeként alakult ki a htgyt k között a három medence, a Kisalföld, a ^ agy- 

 alföld s a Mezőség. A két elsőnek felszínét a ht gyekről lefutó csapadékvizek 

 hordaléka teljes síksággá simította ki, míg a Mezőség felszínébe, minthogy 

 súlyedése sokkal lassúbb volt, mint a tiszamenti medencéé s a rajta keresztül 

 folyó vizek esése folyton növekedvén, ezek hordalékukat nemhogy lerakhatták 

 volna, hanem inkább mély völgyeket vágtak bele az alapot alkotó tengeri 

 ülledékekre. A keleti medence fenekén, a Mezőségen tehát halmos dombvidék 

 alakult ki, melynek dombsorai a szélek felé fokozatosan emelkednek s 

 átmenettel olvadnak a határszél magas hegységeivel egybe. A természeti 

 erőknek ugyanilyen elrendeződése alakította ki a Dunántúlnak a Kis- 

 alföldtől délre egész a Dráváig terjedő részét, valamint a Vértes, a Bakony 

 és a Duna által körülzárt köznek halmos dombságát is, melyeket a dunán- 

 túli dombvidék neve alatt foglalnak egybe. 



A Nagyalföld a magyar medence közepében 100,000 km^ területével 

 Európának legnagyobb s egyszersmind legtökéletesebb síksága ; átlagos 

 t. sz. magassága 108 m körül van. A Kisalföld a nagymedence nyugati 

 szélén támadt a Morvasíksággal a széles dévényi kapun van összeköttetés- 

 ben, átlagos tengerszíni magassága kb. 120 m. 



A pannóniai medence földtani kialakulásában az eddig tárgyalt két 

 geológiai tényezőn kívül, t. i. az oldalnyomás által okozott réteggyűrődésen 

 és a mozgóvíz romboló és építő tevékenységén kívül még egy harmadik 

 tényező is közreműködött a hegyalkotásban, nevezetesen a földkéreg tömeg- 

 mozgásaival okozati összefüggésben levő vulkáni erő. 



A vulkanizmusnak a geológiai harmadkorban történt hatalmas meg- 

 nyilvánulása hazánk földtani fölépít ésében elsőre ndű fontos szerepet játszott. 

 Működésének ideje összeesik azzal a nagy törne gmozgással, mely a Kárpátok 

 hegykoszorúján belül eső szigethegységek felgyűrődését okozta. 



A tűzhányók a Kisalföldnek északi és a Nagyalföldnek északi és keleti 

 szélén sorakoznak, a Mezőségnek pedig a keleti határát építették meg. 

 A dunántúli dombvidéken a tűzhányók vagy elszigetelve egyenként működ- 

 tek, vagy csoportosulva sok egy csomóban. Kráterükből irtóztató tömegben 

 tódultak ki izzó lávafolyamok és rengeteg mennyiségű haniú és kődara 

 szóródott fel a magasba. A nagy mélységekből felszínre került izzó és 

 tüzes anyagokból a térszínen részint külön álló hegy kúpok, részint pedig 

 hatalmas méretű hegyláncok alakultak. 



