yh2 " KKKKM /I lsl\ AN 



néiső ékalakú hegység körülbelül 45—50 km hosszúságbau lefutó gerince az 

 É-ról elhatároló bán-barátszabadi-i horpadás legmagasabb pontjáról 365 m t. 

 sz. f. magasságból hirtelen emelkedik a hegység legmagasabb csúcsáig, az Ino- 

 vecig 1042 m. magasságba, ahonnan D-felé aztán fokozatosan alacsonyabbá. 

 Tálik. A hegység közepe táján, a Szadeni buk horpadásában 574 m-ig sülyed, 

 az eddig szorosan ÉD-i irányból hirtelen ÉK-DNy-i irányba csap át s a Bezovec- 

 ben ismét 741 m-ig emelkedik. A Bezovec után ismét az eredeti ÉD-i irányba 

 fordul vissza s a Szentmiklósvölgye körüH területen 500 — 600 m közti alacsony 

 gerincként jelentkezik, míg a hegység D-i részén ismét s most még erűsebben 

 megtörik, a Marhat 749 ni magasságot elérő csúcsa után majdnem KNy-i 

 irányúvá lesz, majd a Pöstyéntől K-re levő Zlodi vrch 500 m magasság körül 

 levő éles gerincében ismét D-re fordul. A vízválasztóként szolgáló fogerincből 

 meglehetős sok KNy-i irányú mellékgerinc lejt a Vág, illetőleg a Nyitra síkjára, 

 kíjzülök azonban kivételt képeznek a Szokol, Grnica és Uhrad mellékgerincek, 

 amelyek a később megismerendő «c h o c s» takaró területén a főgerincnél ma- 

 gasabbra is emelkednek. 



A hegység hidrográfiai hálózata meglehetősen egyszerű, a völgyek még 

 a hegység É-i részein is rövidek, minél délebbre megyünk, annál kevésbé kifeje- 

 zettek. Víz rendesen kevés van bennük, különösen a D-i részeken, a geológiai 

 viszonyoktól függően a források majd mind a hegység szélein alacsony t. sz. f.-i 

 magasságban fakadnak, ezekben a tektonikai vonalak mentén jelentékenyebb 

 mennyiségű víz kerülliet ugyan felszínre, de a rövid út s a csekély magasság- 

 különbség núatt jelenleg alig van morfológiai szerepük. A völgyek, amelyek a 

 legtöbb esetben eróziós harántvölgyek, elöregedett képűek általában, szebb 

 morfológiai formákat csak ott látunk, ahol a völgyek a fentebb emhtett «c hoc s»- 

 takarót szelik át. Érdekes, a kis vízmennyiséggel összefüggő negatívum az, hogy 

 a jobbára mészkövekből felépített hegységben karsztos jelenségeknek alig van 

 Valami nyoma. A feltűnőbb morfológiai jelenségek közé tartozik a hegység két 

 oldalán egyaránt meglevő hatalmas abráziós plató, amelyet legkifejezettebben 

 Váglukától K-re s a hegység K-i szegélyén, Nyitrazávod táján láttam. A morfo- 

 lógiailag romboló tényezőkkel szemben hegységünkben jóval nagyobb szerepe volt 

 az építő erőknek, nagy vastagságban fedi a lösz a hegységet, ami a már kialakult 

 völgyek elöregedett képét is okozza aztán, a hegység lábainál 20 m-nél magasabb 

 löszfalakat mértem Pőstyén körül, hatalmas löszös területek vamiak a főgerincen 

 vagy annak közelében, amelyeken mindig intenzív gazdálkodás folyik. 



A fentiekben morfológiailag röviden jellemzett hegységnek D-i, nagyobb 

 felét jártam be, és pedig a Ny-i lejtőn a temetvényi völgy vonaláig jutottam el, 

 a K-i oldalon sikerült 1917-ben a Nyitra megyéhez tartozó részt teljesen bevégez- 

 nem, Kulhány vadásztelep vidékét is bejárva. A megismert területen a képződ- 

 mények egész sorozatát sikerült elkülönítenem, amennyiben megállapítottam 

 1. kristályos palák, 2. gránit, 3. perm-kvarcithomokkő, 4. alsó triász, noerfem} 

 palák, 5. diabázporfirit, 6. középső triász szürke dolomit és mészkő, a felső triászba 

 tartozó 7. alumn homokkő, 8. tarka «/fewper»-márgák, 9. sötétszürke «kösscm» 



