390 ISMERTETÉSEK. 



vételével, ahol talán még is kissé sokra teszi az alnemek számát valószínűleg 

 PiOLLiEK befolj^ása alatt, akinek laboratóriumában dolgozott. Az új fajok a kö- 

 vetkezők: PhyUoceras Hatzegi, Perisfhinctes anomálus, P. variahilijerus, P. bal- 

 canensis, P. 'pannonicus, P, fascisculptus, P. coronaeformis, P. jüicatissirnus, P. 

 jjseiidolothari, P. baranyaensis, P. lytoceratoides , Ludwigia angulicostata, Hec- 

 ticoc&ras turgidum, Oppelia virgata, 0. Semseyi, 0. Tilli, 0. hu^igarica, 0. Kormost, 

 Beineckia laia, B. crassicostata} Parkinsonia calloviensis, Idoceras calloviense, 

 Aspidoceras antiquum, A. amplexum, A. Bollieri. 



Kitka tulajdonságnak ismerem el e munkánál, hogy az új fajok egyike 

 sincs kétszeresen használva és sehol sem szükséges változtatni az elnevezésen. 



Ellenkezőleg csodálkozom azon a nagy előszereteten, amellyel a szerző 

 a Ludiviga-nemhez sorozta az olyan fajokat, mint Ludwigia suhpundata Schlieppe 

 L. angulicosta Lóczy, L. Haugi Pop. Hatzeg, L. Pavlowi Tsyt, L. lunuloides 

 Kilián, L. nodosulcatiim Lahusen, melyeket az összes szerző idáig megegyezőleg 

 a Hecticocerashoz sorozott. Szerző ezen eljárásának igazolására csupán a csomók 

 és egy vonal hiányát említi a L. nodosulcatum leírásának végén. 



Szerencsés újítás volt a telepek monográfiájának szokásos keretében az, 

 hogy egy külön fejezetben csoportosítja a geográfiai elosztásra vonatkozó ada- 

 tokat. Ennek következtében sokkal jobb áttekintést nyerünk a tanulmányozott 

 faunának más rokon faunákkal való viszonyáról időben és térben. 

 •;y Szerző egyszersmind az összes fajok és példányok számát is adta. Az ilyen- 

 fajta adatok különösen ritkák. Azt hiszem Pekvinquiére volt az egyike az 

 elsőknek, aki egy összefoglaló munkában, az ő tunisi monográfiájában ilyesmit 

 adott. Villányban 17 fő nem van képviselve: A Phylhceras 456 példánnj^al, 

 a Perisphinctes 347, a Beineckia 274, Oppelia 123 példánnyal, míg a Lytocenes, 

 Lissoceras, Strigoceras, Ldidwigia, Hedicoceras, Ochetoceras, Stepheoceras, Sphaero- 

 ceras, Macrocephalites (5 pl.), Cosmoceras, Parkinsonia, Idoceras, Aspidoceras 

 összevéve egymásközt 128 példánnyal oszlanak meg. Az összefoglalásban Lóczy 

 úgy véli, hogy a villányi fauna jellegeire nézve nem képvisel egy egészen tiszta 

 mediterrán-faunát, hanem vannak benne olyan jelentős faunisztikai elemek is, 

 melyeket középeurópaiaknak szoktunk tekinteni, sőt van benne néhány tisztán 

 exotikus típus is. 



24 részben TiLL-től,^ részben LóczY-tól megállapított új faj szerepel ezideig 

 a nagyszerű villányi lelőhelyről. 



Sztratigráfiai tekhi tétben Lóczy úgy véU, hogy a villányi ammonitespad 

 a callovienhöz tartozik és annak Macrocephalites macrocephahts és Beineckia 

 anceps szintjeit képviseli. 



Ez a munka egy remek ammonitestelepnek kitűnő monográfiája. A mű 



^ Már létezik egy Nebrotides crassicostaius Bubckh. 1912 nevű faj. Bárha 

 nein ellenkezik a nomenklatúra törvényeivel, a faji név ezen egyezése két egy- 

 máshoz igen közel álló két nemnél annál sajnálatosabb, mert az azonos nevű két 

 alak díszítésére nézve egymással nagyon egyezik. 



- TiLL. Die Ammonitenfauna des Kelloway von Villány. Beitr. z. Pal. 

 Oest. Ungarn und des Orients XXI., XXIII. és XXIV. 1910—11. 



