ISMERTETÉSEK. 393 



iigy látszik sikeresen ostromolták inindenfokú iskoláik elavult tantervét s most 

 a tanférfiak serénykedése oda irányul, hogy részleteiben is kidolgozzák a tanítás 

 módszerét, hogy könnyen megérthetővé és hasznossá tegyék az iskolákba győzel- 

 mesen bevonuló földtan szavát. A magasabb iskolákra vonatkozólag a német 

 földtan-tanítás legelőkelőbbjei, Steinmann és Walthkk közölték irányító gon- 

 dolataikat, míg ez a most megjelent füzet a népiskolák igényeinek van 

 szánva. 



Szerző neve nagyon jóhangzású a földtan pedagógiai irodalmában. <(Die 

 Erdrinde» című könyve az anyag újszerű módszeres beállításával tökéletes minta- 

 könyv, mely a fordítást is megérdemelné, hiszen aligha remélhetjük, hogy a közel 

 jövőben nálunk eredetit is nyujthassmik! Míg ez a kön}^- szórakoztató ifjúsági 

 olvasmány gyanánt is élvezetes, addig a most megjelent füzet kizárólag a földtan 

 tanításával foglalkozik s tanítóknak van szánva. Bevezetőben részletesen indo- 

 kolja a földtan népiskolai tanításának szükségét s reámutat arra, hogy 

 nemcsak a földrajz helyes megértésének segédtudománya legyen, hanem a tanítás 

 általános céljait elősegítő belső értéke miatt tanítandó. A népiskolai 

 földtan-tanítás elvitathatatlan szükségét megállapítva pontosan megszabja a 

 tanítás célját, anyagát és terjedelmét is. Megszívlelésre méltó módon hangsúlyozza, 

 hogy ne rendszerezett ismeretek halmazával terheljük a tanulót, hanem arra 

 törekedjünk, hogy megfigyelőket, természetbarátokat és leginkábl) a szakot ked- 

 velőket neveljünk. A tanítás egyedül helyes célja a földtani megfigyelésre való 

 előkészítés lehet, amelyet ezen a fokon a történeti földtannak az általános földtani 

 ismeretekkel való egjüttes beállításával érhetünk el. A tanítás gerincét 

 mindig az iskola s z ű k e l) b környékének földtani vi- 

 szonyai szolgáltatják, még pedig csakis közvetlen 

 szemlélet alapján. Az esetleg mutatkozó hézagok az így nyert ismeretek 

 összefűzése gyanánt egész röviden ismertetendők. A tanítás anyaga először a 

 kőzetek keletkezése, majd a környék földtani szerkezete s 

 harmadszor a gyakorlati hasznosíthatóság szempontjából vilá- 

 gítandó meg. A kőzetek jellegei azonban sohasem lehetnek a tanítás célja, hanem 

 csak a keletkezés megértését szolgáló előismeretek. 



Külön fejezet foglalkozik a földtan-tanítás legfontosabb eszközével, a 

 kirándulások kivitelével. Az egj^es föltárásokban észlelt különböző jelenségek 

 összefüggő képbe fűzése a kirándulás célja. Különös nyomatékkal hangsúlyozza 

 a tanulók saját munkájának szükségét, hisz a kirándulás épen arra való, hogy 

 minden tanuló kezébe véve vizsgálhassa a látnivalókat. A megfigyelésre szoktas- 

 suk azzal, hogy a tanuló minél többet, mindent kérdezzen. A kirándulási tapasz- 

 talatok összefüggő rendezéséhez sokszor egyszerűbb kivitelű kísérletek is szüksége- 

 sek. Sohasem szabad szem elől tévesztenünk azt, hogy a földtani adatokat élve- 

 zetessé tegyük, amit kizárólag az egyes jelenségek folyamatos jellegének kidom- 

 borításával érhetünk el. Ez a földtan-tanítás «biológiai» iránya, mely nem elégszik 

 meg az észlelhetők egj^szerű megállapításával, hanem kutatja az okot, nyomozza 

 a folyamatot, mely azokat létrehozta. így váük az észlelés folyamatossá, mely a 

 tanítás népiskolai fokán még fontosabb Haase szerint, mert a tanulók képzeleté- 

 nek állandó éln-en tartásával tudjuk csak elkerülni azt a veszélyt, hogy az anyag 



