TÁRSULATI ÜGYEK. 397 



Az elhangzott előadáshoz Papp Károly dr. néhány megjegyzést fűz. 

 A kálisótelepeknek zónaszerű beosztása analógiát mutat a KRUScu-féle elmélet- 

 hez, amely szerint a talajvíz alatt az elsődleges zónát, e fölött a másodlagos vagy 

 koncentrációs zónát s a tetőkön az oxidációs zónát találjuk. Már most igen jelento- 

 seges volna tudni, vájjon a kálisótelepeknek RózsA-féle zónális taglalása mindjárt 

 a sótelepek képződése után indult-e meg, avagy csak későbbi geológiai korszakok 

 folyamán történt. 



LóczY Lajos a felsőelsassi káUsótelepek viszonyairól, míg Szoxtagh Tamás 

 elnök a sóvári színes sók eredetéről intéz kérdést az előadóhoz. 



EózsA dr. kifejti, hogy a sóvári Mária-aknabeli színes sók szinezodése kétség- 

 telenül radioaktív hatásokból ered. 



2. Jablonszky Jenő: «Magyarországí karbonkorú algák» címmel röviden 

 beszámol a szénmészkövek algáin végzett vizsgálataínak eddigi eredményéről. 

 Kétségtelenül megállapítható, hogy a Schubert által a Velebithegység felső- 

 karbonkorú mészkövéből Mizzia velehitana néven leírt mészalga a borsodmegyei 

 Bükkhegység karbon mészköveiben is előfordul. A Stolleyella velehitana néven 

 megkülönböztetett típust azonban előadónak ezideig nem sikerült a Bükkhegység- 

 ből kimutatnia. Ehelyett azonban a Bálványról, Ördögoldalról és a Szelecsi kőről 

 származó kőzetpéldányokban meg van a MacroporelJa bellerophontis nevű diplo- 

 porida, mely eddigelé a déltiroli permkorú bellerophon-mészkőre volt jellemző. 

 Emellett két teljesen új alak is előfordul a Bükkhegység karbonjában. Az egyik 

 mészkérge hosszú, y^ — 1 mm széles csjalakú, felső végén bunkósan kiszélesedő. 

 Eme felső részében egy Apidiumra emlékeztet, bazális része pedig inkább egy 

 diploporidára hasonlít. Ennélfogva ezt az alakot mintegy átmeneti láncszemet 

 foghatjuk fel az ópaleozoos Cyclocrinidák és a triászkorú Diploporidák között. 

 A másik új algatípus csak fogyatékosan ismeretes. Az egész egy Mizziám emlékez- 

 tető körtealakú képződmény. Apikális részén a fal jóval vastagabb, mint bazális 

 részén, kivezető csatornácskái pedig szabálytalanul elágaznak, akárcsak az vijabb- 

 korú Neomeridáknál. Mindkét alakról későbben szerző bővebben óhajt beszámolni. 



A Mizzia velehitana, meg az előbb említett új algatípus kőzetalkotóként 

 lépnek föl a Bükkliegység egyes részein. így pl. a visnyói vasúti bevágásból ki- 

 került kőzetpéldányok majdnem egészen Mizziából, meg az előbb leírt algatípus- 

 ból épültek fel. Ezzel szemben teljesen meddőknek bizonyultak a diósgyőri vár- 

 hegyről. Hámorból, Szilvásváradról, Bükkércről és jó részben a Dédesről szár- 

 mazó kőzetpéldányok. E mészköveket eddigelé az alsókarbonba helyezték az 

 ugyanitt előforduló agyagpalákkal való kapcsolatából kifolyólag. Vadász 1909-iki 

 dolgozatában a palák fácieszeként fogta fel, de egyben megemlíti, hogy Spirifer 

 mosquensis, azaz a felsőkarbon legalsó szintjeibe is tartozhat. A Mizzia velehitana, 

 de főleg a Macroporellák a bükkliegységi szénmészköveknek legalább is egy részét 

 inkább a felsőkarbouba utalnák. 



Ezzel kapcsolatban előadó tanulmányozta a Kocir Ferdo által a Takalicán 

 (Yelebit) gyűjtött felsőkarbonkorú mizziás mészkövet, továbbá a Lóczy által 

 ez évben Szerbiában gyűjtött fusulinás, crinoidás stb. karbonmészköveket is. 

 Ifj. LÓCZY e mészkövekben Bellcrophont talált és az említett képződmények egy 

 részét a permbe tartja helyezend<'hiek. Az anyag Valjevo vidékéről származik és 



