+'23 



A BalatüU lefolyása a Sió folyó nem lehet nagyim rt'ni. A tektonikai jelek 

 ann mutatnak, hogy a Kabóka patak volt eredetileg a fó folyó és ide vágta be 

 iHti^'át idővel a Sió. 



A tó vízállását több tüneménynek öss/ejáts/ása szabja meg. A csapadék, 

 a tóvíz színére kicsapódó harmat, a tóba folyó vizek, fenéki források, elpárolgás 

 ■és elszivárgás hozzák létre a tó rendkívül változó vízállását. A Sió szabályozása 

 előtt a tó szine még szertelenebbül váltakozott mint manapság. A tónak törté- 

 «i?lmi időben is voltak rendkívül magas vízáílásai, amikor a Kisbalatont, sőt a 

 Nagybereket is elöntötte hullámzásra képes víz. 



A Balaton eddig ismert legmagasabb- vízállása lH27-ben volt és pedig 

 8'26 m a siófoki mérce pontjához viszonyítva. A Balaton vízállásait 1863-tól 

 napjainkig ötnapos közepekben mérték a siófoki mércén. Ezen adatokból kitű- 

 nik, hogy minden év áprilisában vagy májusában éri el a tó legmagasabb vízállá- 

 sait, október és november hónapokban pedig a legalacsonyabbakat. A kettő 

 közti különbség általában 40 — 50 cm-t tesz ki. Katasztrofáhs magassága a tó 

 színének csak 1879 — 81. és az 1915 — 16. években volt. Eendkívül alacsony víz- 

 állás volt a régebbi adatok szerint 1860-ban. A vízszíningadozás okai egyrészt a 

 párolgás különbségeire, amely a hőmérsékkel arányos, másrészt a csapadékmennyi- 

 ség vezethetők vissza. 



Szerző részletesen foglalkozik ezután a Balaton és a Sió szabályozásának 

 történetével. Kiemeli a legelső szabályozó tervezetet, melyet valószínűleg Kribcbr 

 SÁMUEL készített r776-ban. A Sió-szabályozó munkálatok azonban csak 1847-l)on 

 kezdődtek meg ténylegesen. A zavaros idők miatt a szabályozást csak a Déli- 

 vasút 1858-ban kezdődő építkezése után folytatták, amely csak 1902-ben ert 

 befejezést, amidőn 24 m^-re sikerült kibővíteni a csatorna vízszáUító képességet. 



Újabban ismét megindult a Sió csatorna nagyobbszabású kiszélesítése, 

 amely amellett, hogy hajózható csatornául fog szolgálhatni, 50 m^/sec vízmennyi- 

 ség megemésztésére lesz képes. Ezáltal minden remény megvan arra, hogy a 

 tavat a közel jövőben szabályozni lehet. A mű legutolsó fejezetében szerző a 

 Balaton képződményeit ismerteti. Az uralkodó NNW és W szél felkavarta hullá- 

 mok ugyancsak erős pusztítást végeznek a déli partokon; emellett még a szél- 

 nyomásra ^^sszavezethető áramlásoknak is nagy szerepük van a tópart alaki 

 tásál)an. 



A zalai partra olyannyira jellemző dús nádas az iszapban terem meg. 

 A zalai part túlnyomó részt iszapos. Legfontosabb kivételek: a Badacsonypart, 

 melyet pannonrétegek és a hegyről leguruló bazaltgörgetegek képeznek: továbl)á 

 a Szepesdi partszegélv, ahol a sziklás altalaj egészen a partig nyúlik. Az északi 

 partokhoz tartozó pannon- agyag és homok meg bazalttufa és geizirit felépítette 

 Tihany-félszigetet többnyire kavicsos <'Strand» partszegély veszi körül. 



A keleti ós déli partoknál két főtípus különböztethető meg, ú. m. pusztuló 

 és épülő partok. Az áramlás és hullámverés elpusztítja a partot a tó terjedésének 

 javára.. A kenései magas partok a partvonal állandóbb jellegű pusztulását okozzák. 



Az akarattyai, fonyódi, földvári, herényi és nyugattihanyi magas partok 

 mind ilyen módon tolódtak el a szárazföld rovására. Az ily mMon pusztuló par- 

 tokat manapság már sok helyen sikerül begyepesítéssel és kőtöltéssel megóvni 



•28* 



