14 D! BALOGH MARGIT 



lyezkedése az algeri öbölben megvilágítja azt a tényt, hogy mi módon történt 

 ennek a hatalmas arkái hegy-vonulatnak, zónának a leszakadása, amelynek ma 

 egy része a tenger alá van sülyedve. Az algeri palatakarónak egy része, röge 

 elsülyedt a mai algeri öböl helyén : tőle keletre és nyugatra két arkáikns rög 

 maradt meg és nyúlik be a tengerbe : a Cap Matifou és a Bouzarea. Hatalmas 

 vetődéssel zökkenik le keleten a város feletti kiemelkedés egy része. A fenn- 

 maradt fillit-rög meredek oldalát azonban a francia mérnökök a vasút-épí- 

 téssel kapcsolatban elfalaztatták, amivel elfedték a rétegeket szemünk elől. 



Az arkái-övet, amelybe az algeri öböl is beleesik, főként az jellemzi, hogy 

 ez ősrégi kőzetek azokon a kiugró félszigeteken vagy Capokon nyomozhatok 

 nagyrészt, amelyek között a part mélyen beöblösödik. Suess ezt a jelenséget 

 úgy magyarázza,* hogy ez öblök azon leszakadásokból származnak, amelyek 

 folytán a kristályos zónának több része a mélybe leszakadt s így egyes üstök 

 és rögök keletkeztek. FiscHEB-nek azonban más véleménye van erről a part- 

 fejlődéséről. Szerinte a régebbi kőzetek jobban tudtak ellentállani a tenger 

 abráziós erejének, mint a puhább és fiatalabb korú kőzetek : innen e part- 

 alakulat. Eltekintve a már előbb említett algeri öböl környékétől, az arkái 

 zóna első gneisz tömege keletről nyugat felé haladva a Djebel Edougli, Boné- 

 tól nyugatra ; délen a Petzara-tó határolja ezt a gneisztömeget. Párban szerint 

 a meredeken északfelé leszakadó kőzetekben négy fokozatot lehet megkülön- 

 böztetni. A centralgneisz elliptikus tömege, amely pegmatit ereket tartalmaz, 

 körülbelül 1000 m-es legmagasabb csúcsokat alkot. Palás gneiszek veszik körül, 

 ez a második fokozat. Ebben egy piroxén kőzet lép föl, amely mészvas augitot 

 és gránátot tartalmaz. Ezekre az elömagaslatokra támaszkodik északon har- 

 madik fokozat gyanánt egy alacsony dombsor, gránitot tartalmazó csillámtalk- 

 és agyagpalákból alárendelt padokkal, amelyek kristályos, durva szemcséjű 

 mészkövet és vasércet tartalmaznak. Ez utóbbi, főképpen magnetit, mindannyi- 

 szor mészkő réteg alatt mutatkozik lencseformájú beágyazásban, ahol egyúttal 

 számos forrás is fakad. Coqüand és Parran az említett zöld eruptivkőzeteket, 

 amelyek vasat és mész-lapot tartalmaznak, szoros összeköttetésbe hozzák a 

 vasércpadok és mészpadok képződésével azzal a megjegyzéssel, hogy a vasércek 

 jórészt a mész leüllepedése előtt, tehát a gneiszokkal egyidejűleg képződtek. 

 A források utóbb gazdagították a vasérccel összeköttetésben levő mészlerakodá- 

 sokat. A negyedik, tehát az utolsó alacsony fokozat réteges gneiszből áll. 

 Az arkái kőzeteket tovább a Stora öböltől délre. Philippville-től nyugatra 

 nyomozhatjuk, ahol gránit, talk- és agyagpalák találhatók. A következő tagja 

 az arkái zónának a nagy kabyl gneisztömeg, Algerie-tartományban, Dél- 

 Kabyliában. Ez a Djudjura masszívja, a Bougi-öböltöl nyugatra, amely az őt 

 kísérő régebbi palákkal együtt magában foglalja a. Dellysnél torkolló Wadi 

 (folyó) Sebaou-t. A Djudjura a leghatalmasabb hegycsoport az egész Eszaki- 

 Atlasban. A parttól befelé egyre emelkedik, eléri az 1420 m-t is, de így is 

 sokkal alacsonyabb, mint az őt délen körülvevő s rátámaszkodó mészkőből álló 

 része a Djudj urának, amelynek hatalmasan felgyűrt csúcsai 1730 — 2517 m 

 között váltakoznak. A kabyl gneisztömegre több helyen nummuUt rétegek borul- 

 nak, mégis hárorn nagy csoportja szabadon van, amelyek közül a legdélibb. 



