TANULMÁNYUTAM AFRIKA ÉSZAKI PARTVIDÉKÉN. 15 



amelyhez régebbi palák is csatlakoznak, nyugatról keletre 54 km hosszúságban 

 húzódik; közepes szélessége 16 km Dellys felé s a tenger mellékén a harmad- 

 iori üledékek teljesen betakarják. Teljesen izolált masszív északon a Djebel 

 Bellona, amelyet a Sebaou folyó egy meredek szurdokban vág ketté. Itt egy 

 pompás profil tárul fol : az összes üledékek alapja egy durva kékes gneisz- 

 gránit, amely fölfelé gránitgueiszba és réteges sárgás gneiszba megy át. Ezután 

 filUtek és talkpalák következnek s végül hatalmas csillámpalák, amelyek 

 körülbelül 20 m vastag és piritkristályokban gazdag kristályos mésztelepet 

 illesztenek maguk közé. A következő része az arkái zónának a már leírt algeri 

 ■öböl kornyéke. Innen tovább nyugatra az arkáikus zóna maradványait azokban 

 az arkáikus kőzetekből felépített tengeralatti padokban nyomozhatjuk, amelyek 

 a Cap Chenouá-n és Tánés-nél találhatók. A Mastaganem-öböl nyugati oldalán, 

 az oráni partszegélyen gránit közetek bukkannak föl ; különböző vörös palák 

 ■és kvarchomokkő tömege alatt Unoman gyűrődött selyemfényű agyagpalák, 

 mészkőt és gálmát tartalmazó dolomitok helyezkedtek el. A régebbi kőzetek 

 Orantól nyugatra a tengerparton több helyen föllelhetők ; Nemourtól délre. 

 Oudjda felé pedig egy hosszabb vonulatban követhetők egy antikünálison. 

 amely a marokkói határon átnyúlik. Itt is többnyire a palában egyes külön- 

 álló granittömegek fordulnak elő, mint pl. Nedrománál, a Nemours-tól dél- 

 keletre vezető úton, ahol is a gránit szintén palával együtt mutatkozik, amely 

 palákban chiastolit és andaluzit van. A hegység keleti részében teljesen hiá- 

 nyoznak a régebbi kőzeteknek mélyen benyúló feltörései. 



CoQUAND a marokkói területen óriási fáradsággal nyomozta az arkáikus 

 zóna folytatását. A Nemourstól délre említett hegyráncok Tlemcentől nyugat- 

 dél-nyugatra a szárazföld belsejében folytatódnak, míg egy része a régebbi kő- 

 zeteknek követi a tengerpart vonalát, anélkül, hogy mélyebben nyomulna a 

 szárazföldbe. így MeliUánál (Marokkó), a Eas-el-Deirtől nyugat felé a tenger- 

 parton egy elég hosszú vonalban nyomozható a turmalint és gránátot vezető gneisz 

 és a csillámpala. A Eas Torf vagy Cap Negro Tetuantól északra a nevét attól a 

 sötétszínű, gránáttartalmú csillámpalától kapta, amelyből föl van építve s 

 amelyet itt agyagpalák és fiatalabb gránitvonulatok kísérnek. Ezek a kőzetek 

 alkotják a Ceuta előhegységét, amely a Djebel Mousától ágazik el s ezzel 

 ■elérik e régebbi kőzetek a Gibraltárt. A szárazföldön befelé egy régi, üledékes 

 hegység kíséri ezeket, amely Tetuantól kezdve a Eifen végig a tengerpart mentét 

 követi s befelé egészen a fentebb említett régebbi rögökig terjed. Djaritznál, 

 Tetuán fölött, Coquand trilobita, oiihoccras és orlhis maradványokat talált. 

 A hegység vonulatának az iránya itt általában a kelet-észak-kelet nyugat-dél- 

 nyugatból az észak-dél irányba megy át. 



A felgyűrt Atlas-hegység arkáikus zónájának ismertetésével kapcsolatban 

 felemlítem, hogy az észak-afrikai lánchegységben egymással párhuzamos zónák 

 ismerhetők feL Az első a vulkánikus zóna, amely nagyrészt szigetek formájá- 

 ban emelkedik ki a tengerből ; a keleten levő Galita szigetcsoportnál kezdődik 

 és egyes szórványos részekben egészen a Melilla öbölben levő Djafareu szige- 

 tekig követhető. 



A második a fent ismertetett arkái zóna, amely nagyrészt a tengerbe 



