ALFÖLDÜNK ABTÉZI KŰTJAI. 115 



■tára, öntözésekre stb. egyebeken kívül megkívánják a vízellátástól, hogy 

 a víz áUandó mennyiségű legyen alkatrészeiben és hőmérsékletében se 

 igen változzék. E fehételeket legjobban a mélyebben járó vizek bírják, 

 amelyek távolabb eső gyűjtötérségen szivárogtak el a vizettartó talajban és 

 hosszabb utat téve meg egy vízhatlan fedő alatt, mely őket a talajvíz érint- 

 kezésétől elzárja, valahol a víztartó réteg kibukkanásánál mint forrá- 

 sok buggyannak a felszínre. Általában a mélyforrások állandó hőmér- 

 séklettel bírnak, mely az átfutott térség közepes évi léghőmérsékleténél 

 nagyobb, vagy ezt megközelíti, amennyiben a víz útjában a 20 — 25 m 

 mély neutrális-termikus szintnél mélyebbre nem sülyedt. 



Ismeretes dolog azonban, hogy még a nagy vízböséggel feltörő 

 termák is változásoknak vaunak alávetve, a talajvíz és a szivárgó esc- 



6ödi Duna 



18. ábra. Artézi kút lehetősége, melyebbeu fekvő természetes kifolyás esetében. 



A vonalkázott rétegek vízrekesztő agyagos képződmények, mlg a pontozott rész 



víztartó homok és kavics-teleijet jelent. 



víz állása szerint hőmérsékletük és mennyiségük is nagy ingadozást 

 tanúsít. Elég jól bizonyítják ezt a budapesti hőforrások, vagy pedig a 

 mehádiai Herkulesfürdő termái. 



Ha azonban a felszálló forrás jól vau befoglalva és a talajvíztől 

 mentesíteni lehet, állandó marad mennyiségében és tulajdonságaiban. 

 Még tökéletesebben lehet ezt elérni azáltal, hogy ha a mélyen fekvő 

 víztartót mesterségesen csapoljuk meg és a felette nyugvó talajtól víz- 

 hatlan csövek segélyével elzárjuk. 



A mélyen járó vizek csak rígy, mint a felszínen folyók, vagy pe- 

 dig a könnyebben hozzáférhető talajvíz, a gravitáció törvényét követik 

 és a vízvezető talajban a legnagyobb esést követve, lefelé áramlanak, 

 csakhogy összehasonlíthatlanul kisebb sebességgel, mint a folyóvíz. Az 

 úgynevezett földalatti víztartók nem nyugvó víztömeget tartalmaznak, 

 ■hanem lassú áramlású mindig megújuló földalatti vízfolyások ezek, 

 amelyek csaknem kivétel nélkül valahol a felszínre is jutnak. Ha ez nem 

 történnék, a nyugvó víz csakhamar annyi szilárd alkatrészt venne föl, 

 hogy telítést érne el, kitöltené a víztartó közetek likacsait, réseit és azt 

 vizet át nem bocsátóvá alakítaná át ; elképzelhetjük, miszerint némely 

 kovás és meszes cementű homokkő ilyen módon keletkezett laza homok- 

 telepekből. 



8* 



