1 30 . D; LÓCZY LAJOS 



A legtöbb artézi-vizes teiület egykori nagy tengerek vagy tavak 

 parti régióiban és nem azok közepén van. 



Angolország, Franciaország, Németalföld, Belgium tengermellékein és 

 Északamerika keleti partján az artézi kutak az ősi Atlanti-óceán mezozoós- 

 és kenozoós partközeli rétegeiből hozzák fel a vizet. Az agyagos réte- 

 gek közé foglalt víztartó homokkő, més/.kő, homokrétegek ott állandó 

 vastagságúak és lankás fekvésben vannak. 



Ezek a rétegek kivékonyodnak, majd megszűnnek a hajdani víz- 

 medence közepe felé. (iU. ábra). A szárazulaton kibiikkanó likacsos réte- 

 gek azonban széles övben nyelik el a csapadék elszivárgó részét és a 

 mélységbe állandóan több vizet adhatnak le, mint amennyi belőlük az 

 artézi kutakból kivehető. Ezek a víztartó rétegek persze a hajdani ten- 

 ger, vagyis a medence közepe felé megvékonyodva kiékelödnek, mert 

 hiszen bizonyos távolságban a parttól az állóvízben, amely az áramláso- 

 kat nélkülözi, durva agyag és homok nem ülepedik le többé, hanem 

 csak vizet át nem bocsátó és le nem adó tinóm iszap és agyag. Ugyan- 

 ilyen jellege van a nagy tóságok parti üledékeinek is. 



Ezek a tltalasfízikus és liminJais artézi vizek tehát csak a partokat, 

 kisérik. A nagy medencék közepe, példa erre az erdélyrészi harmadkori 

 medence, artézi kutaki-a nem kedvező. 



Á nagy alföldek, folyami delták és síksági törmelék kúpok el- 

 sülyedt lerakodásaiban fúrt artézi kutak az előbbiektől nagj'on külön- 

 böző telepekből nyeiik vizüket. Altalános tapasztalat ugyanis, hogy az 

 ilyen területeken, amelyek altalaja folyójárta és folyóhordtaüledékek- 

 ből áll, nem egyenközű lapok közé foglalt víztartók, hanem lencsés 

 vagy zsákos telepek tartalmazzák a felszínre igyekező vizet. Ezek- 

 nél a víztartó rétegek nem állandó vastagságúak és nem emelkednek 

 a medence vagy alföldek partjain túl a felszínre. Bennük a víz na- 

 gyon csekély magassági különbség adta hidrosztatikus nyomás alatt 

 állhat. 



A Pó deltáján ismerték fel először az artézi vizet adó altalaj len- 

 csés víztartóit. 



A Magyar- Alföld fúrásai még szembetűnőbben tárták élénkbe ezt 

 az altalajtipust. (:21. ábra). Püspökladány, Hódmezővásárhely, Szeged ai-tézi 

 kútjai közel egymáshoz 40 — (10 m-nyi mélységi különbözetben érték el 

 a víztartó réteget. 



A legnevezetesebb emellett, hogy az a homok, amelyből az 

 Alföld legtöbb artézi kútja vizét nyeri, az alsó pleisztocén (diluvíum) 

 vagy már a pliocénkorú levantei emelet i-étege, az Alföld pere- 

 mén a felszínre nem kerül ; sőt rigylátszík, hogy azt nagyon meg sem 

 közelíti. Mindenekelőtt konstatálnunk lehet, hogy ez a homok nem 

 valami nagy állóvízben, hanem gyors áramlású folyómedrekben vagy 



