KALECSINSZKY SÁNDOR EMLÉKEZETE. 23& 



•amilyen Sipöcz Lajos dr., a bécsi tudomány- egyetemen Ludwig dr.-iiak 

 kedvelt tanársegédje volt, ö nyerte el. 



Mielőtt állását elfoglalta volna, ismereteinek kibővítése céljából 

 i'gy félévet Heidelbergben, a ehemiai elemzési módszerek nagy mesteré- 

 nek : BuNSEN RÓBERTiiek vezetése alatt töltölt el, valamint tanuluiáiiyozta 

 Németország, Ausztria, Svájc és Olaszország amaz intézeteit, amelyekben 

 már volt olyan ehemiai laboratórium, mint amilyenre a mi Földtani 

 Intézetünknek is elodázbatatlanul szüksége volt, hogy tudományos mun- 

 kálkodását nkadálytalanul folytathassa. 



Ámde a Földtani Intézet laboratóriuma nem könnyen készült el. 

 ^[inthogy magának az intézetnek sem volt állaiidcj otthona, vele vándo- 

 rolt a laboratórium is. így történt, hogy Kaleisinszky a laboratóriumot 

 először 1884-ben rendezte be: három évvel későblj ismét lal)oratorium- 

 berendezéssel foglalkozott és liár a Földtani Intézet bőkezű pártfogója : 

 Semset Andor dr. a laboratórium hiányait p(')tolni segített, a helyzetet 

 nyugodalmassá ö sem varázsolhatta. Zavartalan munkához csak akkor 

 foghatott, amikor u Földtani Intézet Darányi Ignác földmivelésügyi 

 miniszter idejében, mai palotájába lievonulhatott, melyben végre a 

 ehemiai laboratórium is alkalmas helyiségeket kapott. 



Kalecsinszky Sándor alapusan készült, fegyelmezett, becsvág3'ó 

 férfiú volt, aki a szorgalmas munkás mintája lett. Nagy energiával látott 

 hozzá, hogy azt az állást, amelyet mint szakember ő volt hivatva meg- 

 alapítani, ne kényelmes, henyehivatalnak, hanem olyan intézménynek 

 ismerjék meg, amelyiTek mind a tudomány, mind a gyakorlat terén 

 fontos rendeltetése vau. Erős érzéke a kötelesség teljesítése iránt, szaka- 

 ilatlanul újabl) meg üjabli feladatok keresésére sarkalta és közel 30 évig 

 bámulatrameltó szívóssággal dolgozott, noha már a múlt század nyolc- 

 vanas éveilien a figyelmes szemlélő észrevehette, hogy el van jegyezve 

 a halállal. 



Nem tudom sejtette-e. hogy szei-vezetét olyan kór támadta meg. 

 amely rombolásában feltartíjztathatlan, de az bizonyos, hogy roppant óva- 

 tosan élt : mesteri mcklon védekezett a rohamok ellen s bizonyára inkább 

 az ő erdeme, mint orvosaié, hogy életének határát félszázadnál tovább 

 tolhatta ki. Fájdalom, főleg utolsó évei már igazán nem voltak olyanok, 

 amelyek hivatalos foglalkozásában sikert, magánéletében örömet hoztak 

 volna; ezért mégsem zúgolódott, sőt talán még remélte is, hogy sorsa 

 jobbra fordul. Talán hitte is, bog}' állapota legfeljebb kellemetlen, de 

 nem végzetes és ha nyugalomba vonul, esetleg még részesülhet az élet 

 örömeiben, melyekhez a jogot elég szenvedés árán váltotta meg. 



