i!80 TÁRSULATI ÜGYEK. 



anyagi állásáról beszámoltat. Eme i-endelkezús értelmében a következő jelentést 

 van szerencsém a tisztelt Közgyűlés elé terjeszteni. 



Múlt évi jelentésemet azzal kezdtem, hogy társulatunk szellemi munkás- 

 sága egyrészt szaküléseinkben, másrészt a Földtani Közlönyben tükröződik 

 vissza. Mint kezdő titkár azonban megfelejtkeztem arról, hogy ezt a tükröt 

 nemcsak kétfelé, hanem háromfelé is lehet fordítani. Fordítsunk tehát egyet a 

 tükrön és pillantsunk bele társulatunk irattárába. 



A 150 darab ügyirat a hazánkból és a külföldről érkező levelezést tar- 

 talmazza, s érdekes képet nyújt arról, liogy a közönség mi mindent kérdez a 

 földtani társulattól. Szomorúan jelentem, hogy tisztán tudományos kérdést csak 

 egy tagunk intézett a társulathoz, s ez is hölgy volt ; nevezetesen tisztelendő 

 SoBOE Mária, az Angolkisasszonyok természetrajzi tanárnője, aki a földkéreg 

 vastagságáról kért megbízható adatokat. A választ Telegdi Eoth Lajos úr 

 választmánya-, ma már tiszteleti tagunk volt szíves megadni, amiért neki e 

 helyütt is köszönetet mondok. Még egy tudományos kérdést rejteget ugyan irat- 

 tárunk, de ez már társulatunktól indult ki a nagyközönséghez. Ugyanis Treitz 

 Péter választmányi tagtársunk kívánságára a múlt év május hónapjának végén, 

 az akkortájt észlelt porfelhők ügyében felhívást bocsátottam ki a közönséghez, 

 s mondhatom, hogy annyi válasz érkezett, hogy ezekből Treitz Péter iir össze- 

 foglaló tanulmányt Írhatott. 



L'attárunk többi száma csupa gyakorlati kérdést tartalmaz, artézi kutak- 

 ról, bányákról, érc- és széntelepekről. Ezek többnyire olyan magánjellegű kér- 

 dések, amikre a választ nem igen közölhetnénk még akkor sem, ha rovatunk 

 volna a kérdésekre és feleletekre. 



Be kell vallanom, hogy igen tisztelt szerkesztőtársam : Kadic Ottokár úr 

 a tudomány szempontjából sokkal kedvezőbb helyzetben van. Mert a Barlang- 

 kutató Bizottság irattárában csak úgy hemzsegnek a tudományos kérdések. Ez 

 a bizottság rövid kétéves fennállása alatt valóban hézagpótló testületté nőtte ki 

 magát. Ha kutatom az okát. hogy honnét ez a tüneményes fejlődés, honnét ez 

 a népszerűség, csakhamar megtalálom abban, hogy ez a bizottság azt a részt 

 ragadta ki anyatársulatuuk testéből, amelj' rész mindannyiunk előtt legbecse- 

 sebb, t. i. az ember eredetének a kérdését. Legyünk csak őszinték. A Barlang- 

 kutató Bizottság térképezheti a barlangokat, leírhatja cseppköveit, bogarait cs 

 denevéreit, — mindez aligha vonzaná annyira a bizottságba a tagokat, miut 

 hogy ha felásatja a barlangot és ott megtalálja a százezredek kultúrájának a 

 tanúit : az ősember eszközeit. Az ősemberi eszközök és csontok mellett a bar- 

 langi medve csontjai csak arra valók, hogy ezekből a barlangkutató még von- 

 zóbban kiszínezhesse az ősember küzdelmét a diluviális vadakkal. 



Egyszóval a Barlangkutató Bizottság működése tudományos öncél, amely 

 amellett, hogy igen érdekfeszítő, egyúttal mentes minden önző saluktól és a 

 barlang felásatásától kezdve az utolsó csoiitdarab leírásáig a tudomány kereté- 

 ben mozog. 



Sajnos, a geológus nem mondhatja ezt magáról. Mert az agrogeológustól 

 nem a talajelemzés módszereit kérdezi a gazda, hanem azt, hogy alkalmas-e 

 földje a dohány- vagy dinnyetermelésre. A hidrogeologustól senki sem kér- 



