372 BERNOüLLI WALTER 



csnpán beloveszai rétegek bukkannak ki, addig Rcgettönél már a mélyebb 

 1aika agyagok is előbukkannak. A geológiai térképünkön beliü megkülönböz- 

 tetjük : 1. az eoeénfeltörés hatáiait és 2. annak magvát 



1. A feltörés eocénmagvának körülhatárolása. A Rege- 

 to"svskától DNy-ra a beloveszai rétegek észak felé dőlnek, ép úgy mint a köz- 

 vetlen fedőt képező magurahomokkő. Ezen keskeny övben tehát az antiklinális 

 felépítés még világosan kifejezésre jut (VI. tábla, I. és 11. profiljai). Az észak 

 felől csatlakozó perchibai lejtőn a magurahomokkő kizárólag csak dél felé dől. 

 A beloveszai rétegek antiklinálisához tehát a magurahomokkőben egy keskeny, 

 hegyes teknő csatlakozik gyengén kifejlődött déli szárnnyal és egy laposan 

 emelkedő lappal Ikb. -20°) mint északi szárnnyal, amely Jaworynában éri el 

 tetőpontját és észak felé meredek lejtőt képezve, az északkelet felé következő 

 legközelebbi feltörés déli szárnyát képezi. Regettötől északra, a régi kutatások 

 fölött, eltűnik az északi dőlésű magurahomokkő. Itt meredeken délfelé dűlő 

 beloveszai rétegeket látunk, amelyek alá a Paladivka lapos dőlésű magura- 

 homokkövei esnek be (VI. tábla, III. profil). Délkelet felé tehát a beloveszai 

 rétegek mindinkább felvannak tolva a tőlük egy hosszanti törés (feltüntetve 

 a térképen és a profilokon) által elválasztott magurahomokköre. Ezen tek- 

 tonikai zavar délkelet felé mindinkább kifejezett áttolásba megy át. A le- 

 bukó merev magurahomokkőlap nem megy le nagyobb mélységre, mert 

 Polomanecnél {IV. profil) a -Jarucha völgye fölött kibúvik, hogy azután ismét 

 csak a túloldali völgyoldalon jelenjék meg (a VII. és a következő profilok), 

 ahcl a 753 m magas Szmilno Vrch-et képezi. Kezdetben általában délkeleti 

 csapás uralkodik lapos déli dőléssel, ezután a magurahomokkő rétegei majd- 

 nem derékszögben EK felé hajlanak, ezt az irányt állandó délkeleti dőléssel 

 Jedlinkáig tartják meg. Itt a magurahomokkő csapása ismét délkeleti, ÉD-i 

 csapással keresztül megy az Ondava völgyén és folytatását találja a Kastelik 

 Vrch ben, a déli. illetőleg délkeleti és délnyugati szegélyén a beloveszai réte- 

 gekkel való anormalis kontaktustól kisérve. Ezek Komlosától északra észak 

 felé dőlnek és merőlegesen állnak azon patakban {\I. profil), amely az 535-03 

 magassági ponttól NyDNy felé folyik. Keleten, az 590-es magassági ponttól 

 észak felé levő patakban, a dőlés határozottan déli irányú (MFTT. profil). Ezen 

 dőlési irány a zavargási vonal mentén sokszor észlelhető a patakok mentén ; 

 mindenütt a magurahomokkő laposan a beloveszai rétegek alá bukik. A leírt 

 magurahomokkövet kisérö beloveszai rétegek övében gyakran észlelhető a 

 dőlési irány változása, úgy hogy ezen rétegcsoporton belül kisebb gyűrődéseket 

 kell feltételeznünk, ami a profilokban is kifejezésre jut. Ezeket mint oly 

 jelenségeket fogom tol. amelyek a puhább régibb rétegeknek a rideg magura- 

 homokkőlapra való í'eltüremlése alkalmából keletkeztek. 



Lássuk most a feltörés másik oldalát, azaz a déli szárnyat. A Eegetowska 

 mentén ez normálisan DK-i csapással és kb. 45° délnyugati dőléssel mutat- 

 kozik. A Suchy Vrch-en úgy a beloveszai rétegek, mint a fedőt képező magura- 

 homokkövek először északdéli csapásnak, azután ÉK-i csapást vesznek föl, hogy 

 azután csak a Pawlovica mentén vegyék föl az ú. n. normális kárpáti csapást. 

 A Pawlovica déli mentén a Rosucza patak mentén ugyanazt a jelenséget látjuk, 



