GEOLÓGIAI VIZSGÁLATOK A KÁRPÁTIHOMOKKÖ ÖVBEN ZBORÓ VIDÉKÉN. 375 



látunk horaokköpadokkal, amelyeket egyáltalán nem lehet összhangzásba hozni 

 a Eakovec patakban mért föltárásokkal. A települési viszonyok részletesen fel 

 vannak tüntetve a térképen (V. tábla) és a VI. tábla XII. sz. profilján. 



Kimutatható, amint azt már fentebb megjegyeztem, hogy az eocén nagy 

 ívben Smilnón át kelet felé hatol, hogy azután Niklovánál, a Kastelik Vrch 

 liomokkövét követve, az u. u. normális kárpáti csapásban DK felé hajoljék. 

 Jó feltárásokat találunk az Ondava patakban és a jobboldali mellékpatakjai- 

 ban (V. lábla). Az ottani rétegek petrografiai kiképzó'déséröl és sztratigrafiai 

 helyzetéről már korábban lieszéltem. Itt is nagyon meg vannak zavarva, 

 amennyiben úgy DNy, mint E, D és K felé dőlnek és itt sem állíthatók fel 

 abszolút biztos tektonikai vezérvonalak. Szmilnótól D-re a gyűrött vörös agya- 

 gok alatt szmilnopalák lépnek föl ^XIII. profil). Ezek itt ívalakú csapással 

 Ny, ENy és E felé buknak az eocén alá. másrészt északkeleti szélükön a Kre- 

 minka lejtőjén Niklova felé az eocén agyagokra feküszuek és ott délkelet felé 

 csapnak az Ondawa patak felé (XII. iiroíil). A Kreminka déli lejtőjén a Smilno- 

 palák alatt magura-homokkő lép fel, vele koncordánsan ENy felé dőlve (XIII. 

 prolii). Sajnálatomra nem tudtam ezen eltérő jelenséget tovább nyomozni, 

 amelytől a vele biztosan összefüggésben levő nagyon jelentékeny tektonikai 

 zavarok és a szmilnopalák sztratigrafiai hozzátartozóságának még mindig nyilt 

 kérdésének megoldását várhatnók. Hátra van még Becherö környéke. Komlosá- 

 tól északra, az anormális kontaktus északi részében, Polamanec és Pod Kozinec 

 között a beloveszai rétegek nagy területére lépünk, amelyek egyrészt a Jawo- 

 rina, másrészt a Szmíluo Vrch fekűjét képezik. Ezek szabályszerűen 50°-os 

 déli dőlést mutatnak, egy antiklinális déli szárnyát képezve, amely észak felé 

 a zborói nagy feltörésen vonul keresztül. Becherő déli végén a beloveszai réte- 

 gek alatt, amelyek itt egy kis másodlagos teknőt képeznek (V. és Ví. profil), 

 az eocén bukkan elő ; tarka agyagok láthatók feltárva azon patakban, amely 

 az 506-os m ponttól Becherő felé folyik. Ezen eocén DNy-i és K-i irányban 

 szabályszerűen merül a beloveszai rétegek alá, egy kis feltörést képezve. Mesz- 

 szebb ezen eocén feltöréstől E felé kúpalakban a fentebb leírt, talán felső kréta 

 korú rétegek mutatkoznak. Ezen homokkövek észak felé éppen a becheröi 

 templom előtt egy zavargással kapcsolatosan találkoznak a beloveszai rétegek- 

 kel, amelj'ek egy gyenge antiklinálist alkotnak, amely Ohnistjeig követhető. 

 A becheröi templomtól északkeletre levő Jaruba patakban a beloveszai rétegek 

 északkelet felé dőlnek, a kréta normális fedőjét alkotva. Ohnistjetől nyugatra 

 ellenben a beloveszai rétegek mindenütt gyenge déli dőlést mutatnak, rajtuk 

 normálisan a Jaworina magurahomokkő lapja fekszik (IV. profil). Itt Becherö- 

 nél tehát a beloveszai rétegek egy gyengén ívelt nyerget alkotnak, amely egy 

 régibb eocén- és kréta- (?) korú magot enged látni és északi szárnyában zavar- 

 gást mutat, amelyen a déli rész az északi fölött fel van nyomva. 



Az általános tektonikai eredményeket összefoglalva., a következő tűnik ki : 

 A regettő-zborói feltörési öv nem képez egységes nyereg-régiót, hanem inkább 

 E felé a Jaworina, a Smihio Vrch és a Kastelik Vrch fiatalabb magura- 

 homokköveire látszik áttolva. A feltörés délnyugati széle Zborótól nyugatra 

 erős komplikációkat mutat egymásratolt, DNy-ról ÉK-re nyomott kemény 



