ISMERTETÉSEK. 385 



nok, a Yezuv lávája etc. A holt közetek megolvadnak, anélkül, hogy hevesebb 

 gázkitörést mutatnának, pl. a gránit, gabbro etc. Az aktiv magmákat közelebb- 

 ről tanulmányozza a szerző s kimutatja, hogy a belőlük kiszabaduló gá- 

 zok nyomása bőségesen elég arra. hogy a gázok heves explozióval 

 törjenek fel és hogy ez a nyomás a lávát feltolja. 



Az exhaláoió, mely a lávákból az e x p 1 o z i ó hőmérsékletén ki- 

 szabadul, a következő anyagok különböző mennyiségű keveréke : xV, Ai/g. CL 

 HCI, C, HmCn. CO^, CO, S, SO^. H,S, H^So\, HF, SiF^. (H^NJCl, (H^^)F. 

 KCl, NaCl, MgC.I^, CaCI^, FeCl^,' AIÓI3: Mn, Pb, Cu, Ti, As nyomokban; 

 B ritka ; a J jelenléte kétséges. A legnagyobb mennyiségben észlelt anyagok : 

 Cl, HCI, CO^, yaCl, KCl, (H^y)a, FeCU_. A í?. melynek a vulkáni exhalá- 

 ciókban általában nagy szerepet tulajdonítottak, mindig alárendeltebb a C/-nál 

 s a COa-nél. A Fe a szublimátumban mindig ferro alakjában van jelen. 

 Brun a föld legkülönbözőbb láváit — köztük hat magyar obszidiánt (Tokaj, 

 Selmec, Tarcal, Bozsva, Olaszliszka, Tolcsva) — vizsgálta meg laboratóriumi 

 kísérleteiben s a belőlük kiszabaduló anyagok analíziseit a 76 — 128. lapon 

 tünteti fel. Ez analízisekből vont általános következtetések a következőkben 

 összegezhetők : A vulkánból kitörő gázok és szublimációs termékek mindig 

 ugyanazok, függetlenek a magma természetétől, a vulkán geográfiai helyzetétől 

 és geológiai korától. E gázok nem tartalmaznak vizet. A H—t 

 nem tartalmazó magmában is beáll az explózió (Krakatau). Ha a vulkánt a 

 helyszínén tanulmányozzuk : ugyanezeknek a gázoknak és sóknak jelenlétéről 

 győződünk meg. A kráterből kidobott hamuban, rapillikban megtaláljuk a szén- 

 hidrogéneket, a chlorídokat, a szalmiákot. A fumarolák falán lerakódott sók 

 teljesen azonosak a kráter falán lerakódottakkal, teliát a kráter nem más. mint 

 egy igen nagy dimenziójú fumarola. A nagy fehér bokréta, mely felhőként 

 tör ki a kráterből nagy gomolyokban, teljesen ugyanazokból a sókból — túl- 

 nyomólag chloridokból áll — mint a magma szublimátumai és vízmentes. 

 Vagyis mindezek az anyagok teljesen azonosak a lávákból a laboratóriumi kí- 

 sérletek alkalmával az explózió hőmérsékletén nyert anyagokkal. Mikor a 

 magma a kráterből a felszínre jut //-jét s CO^-jének kis részét a magas hő- 

 mérséklet folytán már elvesztette. A levegő oxigénjének hatására azonban oxi- 

 dálódik a még benne levő C és >S'. persze jóval alacsonyabb hőmérsékleten. 

 Ez oxidációnak termékei adják a másodlagos exhalációt. A meleg 

 kráterben a levegővel sokáig érintkező lapillik lassanként teljesen elvesztik C 

 és í>' tartalmukat az oxidáció folytán. Ezt az oxidációt Brdn mesterségesen 

 idézte elő s az oxidáció termékeiként főleg CO„-t és 80^- 1 nyert. A lávák te- 

 hát C tartalmúak és redukált állapotban vannak. Ez a C tartalom is a mag- 

 matikus víz ellen vall. mert a szénnek a magas hőmérsékletű (1100°) vízgőz 

 hatására a paroxizmusban el kellett volna égnie. Bbün részben szintézis, rész- 

 ben analízis útján sok kísérletet végzett abból a célból, hogy a vulkánok gá- 

 zainak eredetét kipuhatolja ; és arra az eredményre jutott, hogy a gázok az 

 explózió hőmérsékletén négy csoportba tartozó anyagokból keletkeznek : 1. szi- 

 licochloridok és fluoridok, 2. szénhidrogének, 3. A' tartalmú vegyületek. 4. S 

 vegyületek és .S' tartalmú szilikátok. Az analízisek bizonysága szerint a lávák 



