A RADIOAKTIVITÁS ÉS SZEREPE AZ UJABBKORI FÖLDÜAJZ liEOLOöIAI FELFOGÁSOKBAN. 429 



természeti tüueméuyeknek egységes megmagyarázásához ! Alig múlt el néhány 

 év az iinyag egy ujabb tulajdonságának, a radioaktivitásnak megismerése óta 

 s maris mennyire megváltozott sok tünemény okát kutató eddigi felfogásunk. 

 Jelen dolgozatomban a radioaktivitással kívánok foglalkozni és megkísértem 

 annak a kimutatását, hogy az anj-agnak ez a legújabb időkig nem ismert tulaj- 

 donsága mily szerepet játszik az ujabbkori földrajzi és — ezzel kapcsolat- 

 ban — geológiai felfogásokban. 



I. A láthatatlan sugarak. 



A radioaktivitás bizonyos kémiai anyagoknak az a tulajdonsága, hogy 

 önmagukból oly sugarakat bocsátanak ki. melyek érzékszerveink alá nem esnek. 

 A szemünkben fényingert előidéző sugarakon kívül már a Nap színképében is 

 felismerhetők ily természetű sugarak. Az ultrakék és az ultravörös sugarak 

 szintén láthatatlanok, de míg az előbbiek erős vegyihatásúak, addig ez utób- 

 biak höhatásukuál fogva ismerhetők fel. Ami ezeket mégis megkülönbözteti a 

 radioaktív sugaraktól az, hogy utóbbiak nem hódolnak a napsugarak általános 

 törvényeinek. A rezgési elmélet szerint a fény nem más. mint a mindent be- 

 töltő éter rezgése. Ha e rezgések oly gyorsan követik egymást, hogy számuk mp.-ként 

 a 395 billiót nem éri el. akkor ultravörös, ha 75S billión felül van, akkor ultra- 

 kék sugarak keletkeznek. E két határ között van a fényíngert keltő sugarak rezgésé- 

 nek száma. Maxwell a múlt század hatvanas éveiben a saját és mások megfigyelé- 

 sére támaszkodva, felállítja a fény elektromágneses elméletét. Szerinte az elektro- 

 mos jelenségeket előidéző elektromos sugarak ugyanolyan törvények szerint 

 töretnek, visszaverődnek, sőt polarizálódnak is. mint a közönséges fénysugarak. 

 Hogy ez tényleg így van, azt HEETznek a kilencvenes évekbeni kísérletei is 

 bizonyítják. E szerint az elektromos jelenségek úgy foghatók fel, mint nagy 

 bullámhosszal bíró fénysugarak által előidézett jelenségek. A láthatatlan suga- 

 rakról szóló ismereteink ujabb időben lényegesen kibővültek. Ceookes, Gold- 

 STEiN, Wien, Lénárd és Röntgen e csodálatos sugarak uj fajait fedezték fel. 

 \'arlet, majd utána Cbookes azt észlelték, hogy egy evakuált csövön átbocsá- 

 tott nagyfeszültségűi áram kathodjából oly sugarak indulnak ki, melyek egye- 

 nes irányban haladnak és mágnes behatása alatt útjukból könnyen eltén'the- 

 tök. A mágneses mezőben ilyetén való eltéríthetőségük ép olyan irán^ní, mint 

 amilyen a kathodtól elhajított negatív töltésíi részecskéké volna. E jelenség- 

 ből Ceookes arra következtetett, hogy ezek a sugarak is negatív töltésíi részecs- 

 kékből állanak. E felfogást később Thomson és Pebin kísérletileg is iga- 

 zolták. 



Hertz azt a fölfedezést tette, hogy a kathodsugarak a kísérleteinél hasz- 

 nált légritkított csövekben maradt ritka levegőt vezetővé teszik : ionizálják, 

 továbbá, hogy az eléjük tartott anyagokban erős fényhatást idéznek elő és 

 hogy vékony fémlemezeken, meg oly anyagokon is képesek áthatolni, melye- 

 ken a fénysugarak át nem bocsáttatnak. Ez utóbbi tulajdonságot használta fel 

 Lénárd arra, hogy e sugarakat a csőből kivezetve, beható vizsgálat tárgyává 

 tegye. A kivezetés alkalmával vékony alumínium lemezen át vezette a sugara- 



