A liADIOAKTIVITÁS ÉS SZEREPK AZ UJABBKOKI FÖLDIÍAJZGKOLOUIAI FELFOGÁSOKBAN. 433 



Bak a mérésére is liaszuálliatók. Enuek jelentőségéről és módjáról külömbon 

 még lesz szó a későbbiekben. 



E m a n á c i ó. Owen. Dorn és Kdtherfokd már régebben azt találták, 

 hogy a rádium, thorinm és a ÜEBiERué által ugyancsak szurokféuyléböl nyert 

 aktinium az említett három (a, /5, ;■,) sugárfajon kívül állandóan valami gáz- 

 nemű radioaktív anyagot is kibocsátanak, melyet Eütherford (iEmauáció»-nak 

 nevezett. Emanáció csak akkor keletkezik, ha a radioaktív anyagok nyílt edény- 

 ben állanak. Jellemző sajátsága, hogy a gázokat szintén ionizálja, az érzékeny 

 lemezre hat és likacsos anyagokon áthatolni képes. Erős lehűtéssel kondenzál- 

 ható s ily módon aránylag könnyen elválasztható a gázok többi alkatrészeitől. 

 Minél aktívabb valamely anyag, annál erősebb az emanációja is ; legerősebb 

 természetesen a rádiumnál. Csillámlemezekkel összegyűjthető, különben nem, 

 mert rendkívül állhatatlan : a legkisebb légáramlat is magával ragadja. Gya- 

 poton és vízen áthajthatjuk, anélkül, hogy aktivitása veszteséget szenvedne. 

 E tekintetben lényegesen különbözik az ionizált levegőtől, mert a gázionok 

 hasonló körülmények között elektromos töltésüket teljesen elveszítik. Doena a 

 rádiumemanáció vizsgálata közben úgy találta, hoyy az emanáció fejlődés nö- 

 vekedik, ha az aktiv anyagot hevítjük. Ez azért van, mert az aktív anyagok 

 fejlesztette emanáció nem kerül mindig a szabadba, hanem okkludált állapot- 

 ban az anyagban marad, a honnan he\'ités alkalmával kiűzetik és a már sza- 

 baddá lett emanációval egyesül. Az emanáció maga is sugárzik. Állandóan 

 a-sugarakat bocsát ki. Aktivitása azonban nem állandó ; a rádiumnál négy nap 

 alatt, a thoriumnál egy perc alatt, az aktiniumnál pedig négy másodperc alatt 

 sülyed a felére. Atomjai lassanként szétesnek, maga a sugárzás kialszik, mi- 

 közben az emanáció az anyagnak egy új alakját veszi fel. mely mint csapadék 

 a közelében levő, természetüknél fogva nem radioaktív anyagokban aktivitást 

 képes fejleszteni. Az ilyetén keletkezett sugárzóképességet Cueie és neje indu- 

 kált vagy indított (gerjesztett) radioaktivitásnak nevezték. A kilövelt sugarak 

 ebben az esetben is úgy viselkednek, mint az eddig megismert sugarak : a 

 levegőt ionizálják, az érzékeny lemezt megbarnítják. Aktivitásuk azonban 

 nem állandó, mert amint a reájuk ható aktiv anyagokat közelükből eltá- 

 volítjuk, sugárzásuk is megszűnik. E jelenséget először a Curie házaspár 

 észlelte 1899-ben a rádiumnál s tőlük függetlenül ugyanakkor Eütherford a 

 thoriumnál. 



Az anyag átalakulása. Az emanáció és az indukált áram vizs- 

 gálata vezetett aiTa az ösvényre, melyet napjainkban a radioaktivitás további 

 kutatásánál követnek. Az újabb észleletek alapján a radioaktivitást úgy 

 foghatjuk fel. mint az aktiv anyagok átalakulásánál keletkező kísérő je- 

 lenséget. 



Sikerült ugyanis megállapítani, hogy a rádium és emanációja idővel 

 héliummá alakul át. Az átalakulás nem történik egyszerre, mert közben szá- 

 mos más anyag keletkezik, amelyeknek sorrendjét és keletkezési idejüket egyes 

 esetekben meglehetősen pontosan ismerjük. 



Az első anyag, melynek átalakulási módját figyelemmel kísérték, a thorium 

 volt. Újabban az urán, aktinium és rádium átalakulását is jól ismerjük. 



