A RADIOAKTIVITÁS ÉS SZEREPE AZ UJABBKOEI FÖLDRAJZ-GEOLÓGIAI FELFOGÁSOKBAN. 4H!) 



á(),(t(iO lóerőt, az anyag teljes fölhasználódásáig pedig összesen 10'- kg-meter 

 energiát szolgáltatna. 



Az észleletek azt bizonyítják, hogy a radioaktivitásban megnyilvánuló 

 energia az azt hordozó tömegliez viszonyítva óriási nagy és hogy minden 

 energiaforrásunkat tetemesen felülmúlja. Honnan van ez az erő? Nem tmljuk ! 

 A nagy mindenség valamely régelmúlt korszakából maradhatott vissza ! 



Röptében megismertük, Irogy kik ós mily módon fedezték fel az anyag 

 radioaktív tulajdonságát és megismertük a radioaktivitás lényegét. Lássuk most 

 már, hogy mily szerepet játszik ez a tulajdonság az ujabb- 

 kori földrajzi felfogásokban s ezzel kapcsolatban — mert hiszen 

 e két tudomány' szervesen kiegészíti egymást — a geológiában. 



II. A Nap és a Föld meloye. 



RuTHERFORD és SoDDY Vetették fel először a kérdést : résztvesz-e a radio- 

 aktív transzformációkat kísérő höfejlődés a Nap és a Föld hőmérsékletében ? 

 Mi meg azon kérdést tehetjük : veszít-e a Napunk és a Földünk hőt és lia 

 igen, honnan pótlódik ez az energiaveszteség '.' 



Régi hit, hogy az érzékeink alá eső földi testek analógiája szermt a Nap 

 is szenved raelegveszteséget. Amint Helmholz számításaiból tudjuk, felületének 

 minden négyzetméterje óránként annyi meleget szór a világűrbe, mint a mennyi 

 7500 kg szén elégéséből keletkeznék. Ez a melegmennyiség nem lehet tisztán 

 égési hő, mert még akkor is, ha a Nap tiszta szénből állana, csak mintegy 

 4000 esztendeig pótolhatná a kisugárzott meleget. A Nap melegének szárma- 

 zására vonatkozólag számos hipotézisünk van. Maveb a Napba hulló meteor- 

 kövek kinetikai energiájának hővé való átalakulásában látja az elveszített meleg 

 pótlódásáiiak okát. Helmholz szerint a Nap összehúzódása alkalmával annyi hő 

 keletkezik, amennyi 2000 évre tudja pótolni a veszteséget már akkor is, ha a 



Nap átmérőjének csak mintegy — -vei kisebbedik. Ezen elmélet értelmé- 



ben a Nap idővel annyira összehúzódnék, hogy végre megszilárdulva teljesen 

 kihűlne s így a mi világunknak pusztulnia kellene. 



Sokkal tetszetősebb Akrhenius elmélete. a Nap belsejében felhalmozott 

 anyagok kémiai energiájában találja meg a keresett hőforrást. Föltevését az 

 általunk is elvégezhető laboratóriumi kísérleteknél tapasztalható jelenségekből 

 építi fel. Ugyanis : minél magasabb hőben és minél nagyobb nyomás alatt 

 folyik valamilyen kémiai folyamat, annál több oly hő köttetik le, mely kihűlés 

 alkalmávíil ismét felszabadul. A Nap belsejében néhány millió atmoszféra nyo- 

 más és néhány millió Celsius foknyi hőmérséklet lehet, aminek következ- 

 tében ott az anyag minden grammjában tömérdek energia van fölhalmozva és 

 minden a Napban végbemenő kémiai folyamat oly nagy mennyiségű hőt köt 

 le, hogy az kihűlés alkalmával ismét felszabadulva, beláthatlan időkig pótolni 

 képes a kisugárzott hő mennyiségét. A Nap belsejében lévő anyagokat egy- 

 szerűen radioaktív és explozív anyagoknak nevezi, de bővebb felvilágosítást 

 róluk nem ad. A radioaktivitásról való mostani ismereteink és felfogásunk ezt 



