A RADIOAKTIVITÁS ÉS SZEREPE AZ UJABBKOKI PÖLDKAJZ-GKOLOGIAI FELFOüÁSOKBAK. 447 



SiMPSON a levegő radioaktivitásának napi ingadozásait észlelte és táblá- 

 zatot készített róluk. Az atmoszféra aktivitásának függése a meteorológiai ténye- 

 zőktől még nincsen minden vonatkozásában teljesen kikutatva, ámbár már 

 számos észlelet eredményét ismerjük. 



Geitel úgy találta, hogy azon esetben, ha a kísérleti edénybe levegőt 

 zárt, akkor ennek aktivitása rövid időre megnagyobbodott. Véleménye szerint 

 ez csak úgy lehetséges, ha a levegőben valami különálló radioaktív anyag van, 

 mely a kísérleti edényben indukált aktivitást idéz elő. Állításának bizonyítá- 

 sára 1901-ben Elstereel társulva, a levegőből kivonni igyekezett ezt az anya- 

 got. Kísérletük sikerült, mert egy a thoremanációhoz hasonló csapadékot kaptak. 



Ebért és Ewees erről kimutatták, hogy ugyanolyan tulajdonságú és 

 hasonló gyorsasággal esik szét, mint a rádiumemanáció. Bumstead és Wheelee 

 megvizsgálták New-Havenben a talajból kijövő emanációt és a levegőével meg- 

 egyezőnek találták. Ez a levegő a rádiumemanáción kívül tekintélyes mennyi- 

 ségíí thoremanációt is tartalmazott. 



A légkör radioaktivitása tehát két forrásból eredőnek tekinthető : kelet- 

 kezhetik egyrészt a talaj, másrészt a saját radioaktív anyagaiból. 



A különböző helyeken végzett mérések arra engednek következtetni, hogy 

 a légkör aktivitása nem mindenütt egyforma és hogy nagy mértékben függ 

 azon talaj sugárzóképességétöl, amely fölött elterül. Saake az Arosa-völgyében 

 levő levegő aktivitását jóval nagyobbnak találta, mint az alacsonj'abban fekvő 

 síkságok levegőét. Hasonlóképen Elster és Geitel is erősebb ionizáló hatást 

 állapítottak meg a magasabban fekvő vidékeken és szerintük alighanem ez az 

 oka az alpesi levegő nagyobb gyógyító hatásának. 



Érdekes, hogy a Kosthorn tetején 2300 m magasságban úgy a rádium-, 

 mint pedig a thoremanációt megállapíthatták. Léghajóból véghez vitt méré- 

 sekkel még ennél magasabb rétegekben is kimutatták az aktivitást. 



A tenger fölötti levegőben főleg rádiumemanáció van, amint 

 azt újabban Paeciui kísérletei bizonyítják. Az óceán légkörének ionizációja 

 Eve szerint hasonló értékű, mint a szárazföldé. Az erre vonatkozó megfigyelé- 

 seink azonban még nagyon hiányosak. Minden bizonnyal kívánatos volna, hogy 

 az óceán fölött több mérést végezzenek. 



A levegőben levő rádiumemanáció mennyiségére 

 vonatkozólag Eve végezte az első méréseket, melyeknek eredménye azt mutatta, 

 hogy zárt helyiségben egy köbméterben levő emanáeió .5'6xlO~"' g rádiumbro- 

 midnak, vagy pedig 80x 10 '" g rádiumnak felel meg. 



Ha elfogadjuk, hogy a szabad légkörben ugyanennyi az emanáeió, akkor 

 ez 1 köbkilométer levegőben O'öG g rádiumbromidnak felel meg. Eve szerint 

 ebben az esetben a légkörben levő összes emanáeió 400 t rádiumbromid sugárzó 

 értékével egyenlő, föltéve, liogy emanáeió csakis a szárazföld fölötti levegő- 

 rétegekben van. 



Előbbi állításunk szerint e tekintélyes mennyiségű aktivitást vagy a 

 szilárd földkéregben, vagy pedig magában a levegőben levő radioaktív anyagok 

 szolgáltatják. Ha a földkérget fogadjuk el forrásul, akkor ebből az emanáeió 

 csak diflfuzió és kipárolgás által lehet szabaddá s így nem származhatik nagyobb 



