A KADlüAKTIVITÁS ÉS SZERhPE AZ UJAliUliOiil FÖLDKAJZ-UEOLOUIAl FELFOGÁSOKBAN. 451 



Az Újabb m a g y a r á z a t k a Geissler-csövekben fellépő elektromos 

 tünemények ismerete óta kezdenek mindinkább elterjedni. Ha ugyanis egy 

 ritkított gázzal telt csövön keresztül erős elektromos áramot bocsátunk, akkor 

 ez a ritkított térben foszforeszcenciát idéz elő. De la PiIve felfogása szerint 

 ehhez hasonló módon jö létre a sarki fény is. Úgy gondolja, hogy az egyen- 

 lítő közelében az Óceánok hullámzó vizéből a párával együtt nagy mennyiségíí 

 pozitív elektromosság jut a levegőbe, mely a sarkok felé áramlik s itt a mág- 

 neses sarkból kisugárzó negatív elekti'omossággal a magasabb légrétegek ritkí- 

 tott levegőjében kiegyenlítődik. A sarki fény tényleg rendesen 50 — 200 km. 

 magasságban kezdődik, tehát oly rétegekben, melyek levegője eléggé ritkított. 

 Megfelelő összetételű légnemű anyagok segítségével sikerült újabban Geissleb- 

 csövekben a sarki fénnyel teljesen megegyező színképpel bíró jelenséget elő- 

 idézni. 



A radioaktivitás felfedezése és az általa létrehozott jelenségek részlete- 

 sebb vizsgálata óta az erre vonatkozó kutatások is líj irányban haladnak. 

 A sarki fényt most már többé nem tartják a Föld kizárólagos jelenségének, 

 hanem — miként azt Biekeland is teszi — a Nap tevékenységét tekintik igazi 

 oka gyanánt. 



Eégi észlelet, hogy a sarki fény gyakorisága és a napfoltok nagyobb 

 számban való fellépésének periódusa között szoros megegyezés van. így tehát 

 mintegy magától értetődik, hogy ezen törvényszerűség alapján összefüggést 

 keresünk a Nap tevékenysége és a sarki fény között. A Nap melegének tár- 

 gyalása alkalmával részletesen foglalkoztam azon feltevésekkel, melyek értel- 

 mében a földi anyagokhoz hasonlóan a Napban is állandó radioaktív sugárzás 

 van. Tudjuk, hogy e sugarak, hasonlóan a Geissler csövekben szereplő suga- 

 rakhoz, egyes anyagokban igen élénk foszforeszkálást idézhetnek elő. Ha tehát 

 föltesszük, hogy ily sugarak juthatnak a Napból Földünk légkörébe, akkor a 

 sarki fény keletkezésének problémája a megoldáshoz közelállóbb lenne. Most 

 már csak az a kérdés, hogy mily természetűeknek kellene e sugaraknak len- 

 niök, hogy eljuthassanak légkörünk azon rétegeibe, melyekben a sarki fény 

 látható. Störmek végzett erre vonatkozó érdekes számításokat. Szerinte e föl- 

 tételezett sugaraknak oly nagy sebességgel kellene hírniok, hogy a mágneses 

 mezőben aüg észrevehető irányváltozást szenvedjenek. Az általunk ismert 

 Crookes-csőben keletkező kathodsugarak sebessége megközeHtöleg sem ekkora, 

 sőt a természetükben ezekkel megegyező, de jóval nagyobb sebességgel haladó 

 radioaktív (í-sugarak sem volnának megfelelők. A Napnak oly sugarakat kel- 

 lene magából kibocsátania, hogy azok sebessége minden eddig általunk ismert 

 sugárfaj sebességét messze felülmúlja. 



Hasonló eredményre jutott Lénárd is, csakhogy más úton. ugyanis a 

 radioaktív sugarak elnyeletésének módját és mértékét vizsgálgatva azt találta, 

 hogy azon esetben, ha a Napból a rádium /^-sugaraihoz hasonló természetű 

 sugarak érkeznének Földünk légkörébe, akkor ezek a Föld felületétől számítva, 

 70 km. magasságban már felében elnyeletnének s így a levegő foszforeszkálá- 

 sát elő nem idézhetnék ; 50 km.-nyire pedig egyáltalában nem volnának észre- 

 vehetők. Számos esetben oly északi fényt is észleltek, melynek kezdete jóval 



