532 6EDR0IC KONSTANTIN 



láng fölött elégetjük és a tégelyt erősen kiizzitva. lehűlés után mérlegezzük. 

 így megkapjuk az SiO.-, súlyát, melynek 2-vel való szorzata adja a talajban 

 levő sósavban oldható kovasavat %-okban kifejezve. A lombikba leszűrt oldatot 

 lehűlés után a jelig feltöltjük, jól összerázzuk és ebből határozzuk meg a többi 

 alkotórészeket. Azt a tölcsért, a melyen a talajnak sósavban nem oldható részét 

 leszűrtük, befedjük papiroslappal és gyorsabb kiszárítás céljából meleg helyre 

 tesszük ; miután a szűrőn levő maradék már megszáradt, kiszórjuk egy elő- 

 zetesen lemért porcelláncsészébe (9 cm átmi. a szűrőt a rajta tapadt kevés 

 talaj részlettel együtt platinatégelyben elhamvasztjuk, s a hamut szintén a csé- 

 szébe tesszük a maradékhoz. A csészét levegőn hagyjuk, míg a benne levő mara- 

 dék légszáraz állapotba jut (erről többszöri mérlegezéssel győződünk meg) és 

 ezután az anyagot jól összekeverve, s a durvább szemcséket kis achát pálci- 

 kával szétdörzsölve, megmérjük a csésze súlyát. A csészében levő anyagot azu- 

 tán jól záró mérőüvegcsében eltesszük a későbbi vizsgálatra. 



B) A sósavas kivonat elemzése. A sósavas kivonat egyik rész- 

 letében meghatározzuk a foszforsavat, a másikban a Mn-t. Ca-ot és Mg-ot, a 

 harmadikban pedig a kénsavat, iV(í-ot és A'-ot. 



A foszforsav meghatározása. A foszforsavat 100 cm^ oldatból 

 (10 gr talaj) határozzuk meg. Az oldatot hengerüvegbe öntjük, s azután fölös 

 mennyiségű ammóniát öntünk hozzá, vagy ha sok benne a sósav, akkor az 

 oldatot előbb bepároljuk szárazra, majd a maradékot híg salétromsavval fel- 

 oldjuk, az oldatot ammóniával neutralizáljuk. salétromsavval gyengén megsava- 

 nyítjuk, hozzáadunk 5Ü cm^ molybdénoldatot és üvegbottal jól összekeverve, a 

 befödött hengerüveget sötét helyre visszük, s ott 24 órán keresztül 40 — 60 C°-ú 

 hőmérsékleten tartjuk. Ezen idő elteltével meggyőződünk arról, hogy a fosz- 

 forsav tökéletesen levált-e és ha igen, akkor kis szűrőn (7 cm átm.) átszűrjük 

 az oldatot, miközben ügyelünk arra, hogy a csapadékból mentől kevesebb jus- 

 son a szűrőre. A csapadékot többször dekantáljuk olyan 15°ó-os ammónium- 

 nitrát oldattal, melyben literenként 10 cm^ tömény salétromsav van. Ezután a 

 csapadékot is a szűrőre visszük és ott több-kevesebb ideig mossuk ; mennél 

 agyagosabb ugyanis a talaj, annál több idő szükséges a vas- és főleg az alu- 

 miniumsóknak tökéletes eltávolítására. Ha az összes foszforsav le volt választva, 

 akkor a szüredék molybdénoldat hozzáadása és felmelegítés után nem zava- 

 rosodik meg. vagy legföljebb fehér, molybdénsavból álló csapadék válik ki 

 belőle. A csapadékot addig mossuk, míg az átcsepegő mosóvíz egy kis részleté- 

 hez ammóniát és oxálsavas ammóniumot öntve, nem látunk többé zavarodást. 

 De megjegyzendő, hogy némely esetben még a zavarodás elmaradásából sem 

 következtethetünk egész bizonyossággal a tökéletes kimosásra. A kimosott csa- 

 padékkal azután a következőképen bánunk el : A csapadékot tartalmazó tölcsér 

 alá 100 — 150 cm^-es hengerüveget állítunk és a csapadékra annyi 5%-os ammó- 

 niát öntünk, hogy az teljesen feloldódjék. Azután a szűrőt is teljesen kimos- 

 suk 5%-os ammónia oldattal és ha a kapott oldat zavaros (ami azt jelenti. 

 hogy a csapadékot nem mostuk ki eléggé), akkor salétromsavval megsavanyítva, 

 5 — 10 cm^ molybdénoldattal elegyítjük és 24 órára meleg helyre tesszük, mi- 

 által a foszformolybdénsavas ammónium leválik belőle. A továbbiakban úgy 



