A TALAJELEMZÉS MÓDSZEREI. 533 



járunk el, mint az első leválasztásnál, csakhogy ez utóbbi esetben elég a csa- 

 padékot 5 — 6-szor kimosni. Most a foszformolybdénsavas ammóniumnak ammó- 

 niás oldatához addig öntünk tömény sósavat, míg a keletkező sárga csapadék 

 már csak lassanként tűnik el. Ezután a teljesen lehűlt oldathoz folytonos kever- 

 getés közben, cseppenként 10 cm' magnézia elegyet öntünk és ügyelünk arra, 

 hogy az üvegbottal ne érjünk a hengerűveg falához (ennek meggátlása céljá- 

 ból kaucsuk sapkát húzunk az üvegbot végére). Ily módon a csapadék kris- 

 tályosan válik le és azután gyorsan a fenékre üllepedik ; öt perc múlva az 

 oldathoz kb. egyharmad mennyiségének megfelelő tömény ammóniát adunk, 

 üvegbottal megkeverjük, s a poharat óraüveggel betakarva kb. 4 óra hosszáig 

 állni hagyjuk. Azután leszűrjük a csapadékot (N° 589 Schl. és Sch. 7 cm átm.) 

 és 2'5%-os ammóniával addig mossuk, míg az átcsepegő mosóvíz egy kis rész- 

 letéhez salétromsavat és ezüstnitrát oldatot csöppentve, már nem keletkezik 

 ezüstchloridból álló fehér zavarodás. Most a szűrőpapirost a rajta lévő csapa- 

 dékkal együtt megszárítjuk, s előre lemért platinatégelybe téve. kis láng fölött 

 elliamvasztjuk. azután a tégelyt lassan felmelegítve végül erős fujtató lángon 

 kiizzítjuk. Ha a kiizzított csapadék nem tiszta fehér, akkor 2 — 3 csepp tömény 

 salétromsavval megnedvesítjük, óvatosan kiszárítjuk, s azután ismét kiizzítjuk ; 

 a kapott csapadék súlya 6'3757-el szorozva a PjO-%-át eredményezi a száraz 

 talajra vonatkoztatva. 



A vas-, a 1 u m i n i u m-. mangán-, mész- és magnéziumoxyd 

 meghatározása. Ezeknek az alkatrészeknek a meghatározására 100 cm' 

 oldatot veszünk (10 gr talaj), s ebben egymásután határozzuk meg: 1-ször a 

 Fe20^+Al^0^ + P,0--öt (külön az Fe^O^-at). 2-szor a .l/n-t, 3-szor a Ca-ot 

 és 4-szer a Mg-ot. 



1. A FjJg + Al^()g+ 1\0^ meghatározása. Az oxydokat kizáró- 

 lag bázisos ecetsavas sók alakjában választjuk le az oldatból ; az ammóniával 

 való legegyszerűbb és leggyorsabb leválasztási módszert mi nem alkalmazzuk, 

 mert az mész jelenlétében nem ad elég pontos eredményt. Az ecetsavas sók 

 leválasztása céljából az oldatot hengerüvegbe öntjük és semlegesítés után ecet- 

 savas sót adunk hozzá ; a semlegesítést ammóniával vagy szódával végezzük, a 

 kicsapást pedig szükség szerint vagy ecetsavas ammóniummal, vagy ecetsavas 

 nátriummal. A szódával való semlegesítést és az ecetsavas nátriummal való 

 kicsapást akkor alkalmazzuk, mikor a szüredékböl a Mn-t is le akarjuk válasz- 

 tani ; ha azonban ez nem szükséges, akkor inkább ammóniát és ecetsavas ammó- 

 niumot használunk, mert ez utóbbi esetben az oldat a semlegesítés alatt nem 

 pezseg és továbbá a csapadékból könnyebb a vasat és az alumíniumot kimosni. 

 A különböző semlegesítési és leválasztási eljárások közül vizsgálataink alapján 

 legjobbnak bizonyult a következő : Az oldathoz annyi ammóniát vagy szódát 

 adunk, hogy az kissé lúgos kémhatást mutasson (próba lakmuszpapirossal) ; 

 szódával való semlegesítéskor az oldatot fel is kell forralnunk, hogy a felsza- 

 badult szénsavat kiűzzük, mert különben a lakmuszpapiros nem jelzi a sem- 

 legesítés megtörténtét. A gyengén lúgos oldatot ecetsavval kissé megsavanyít- 

 juk, hozzáöntünk 25 cm' 10%-os ecetsavas nátrium vagy ammónium oldatot, 

 azután összerázva körülbelül kétszeres mennyiségű forró vízzel felhígítjuk és 



