A TALAJELEMZÉS MÓDSZEREI. 557 



csepegtetünk, amennyi a vizsgálandó folyadékbau van. s a titrálást csak 

 ezután folytatjuk. Az elhasznált ezüstnitrát cm^-ek számát 100 gr talajra 

 átszámítjuk, s megszorozzuk 0'0003545-el (1 cm'"' n 100 Agl^'O.^ megfelel 

 0-()0(io45 gr chlórnak), miáltal megkapjuk a talaj chlórtartalmát. Ha a kivonat 

 nagyon kevés chlórt tartalmaz, de annak pontos meghatározása mégis kívánatos, 

 akkor több oldatot veszünk, s azt 50 cm^-re bepároljuk. ' Minthogy a desztillált 

 vízben is szokott néha chlór lenni és ilyenkor a piros szin eléréséhez több 

 ezüstnitrát kell, mint amennyi az oldat chlórtartalmának megfelel, szükségessé 

 válik, hogy a desztillált vízből előzetesen ugyanolyan mennyiséget titráljunk 

 meg, mint amennyit azután az oldatból használunk a chlór meghatározására 

 és az elhasznált ezüstnitrát cm'^-ek számát az oldat titrálásakor elhasznált 

 ezüstnitrát cm'^-ek számából levonjuk. 



A kénsavhoz kötött mész és alkáliák meghatározása. 

 Némely talajban annyi a kénsavas só, hogy ezen alkotórészeket a vizes kivo- 

 natból is elegendő pontossággal lehet meghatározni mennyiségi vagy térfoga- 

 tos elemzéssel Ilyen esetben (pld. fekete széktalaj) a fentemlített alkotórészek 

 mindegyikét egy és ugyanazon oldatmennyiségböl határozzuk meg. Erre a célra 

 500 — 1000 cm-^ vizes kivonatot (100 — 200 gr talajnak megfelelő mennyiség) 

 porcellán csészében szárazra párolunk,- a szerves anyagokat királyvízzel elron- 

 esoljuk és a salétromsavat sósav hozzáadásával vízfürdőn elűzzük. Ezután a 

 maradékot homokfürdőn kiszárítjuk, hogy a kovasavat oldhatlau módosulatba 

 hozzuk, majd híg sósavban feloldjuk (az oldást melegítéssel siettethetjük), s 

 azután leszűrjük.^ A kovasav, mely a szűrőn marad, rendesen olyan kevés, 

 hogy nem is mérhető. A leszűrt oldatban először a meszet, azután a kénsavat 

 és végül az alkáliákat határozzuk meg. 



A mész meghatározása. A kovasav leszűrése után kapott oldatot 

 ammóniával közönbösítjük, azután megsavanyítjuk néhány csepp ecetsavval, 

 felforraljuk, s a meszet forró oldatban oxálsavas ammóniummal választjuk le. 

 Négy órai állás után (meleg helyen) a tiszta oldatot szűrön keresztül leöntjük 

 a csapadékról, a csapadékot forró vízzel, melyben kevés oxálsavas ammóniumot 

 oldottunk addig mossuk, míg a chlórreakció eltűnik, s ezután még néhányszor 

 forró vízzel kimossuk a szűrőből és a csapadékból az oxálsavas ammóniumot. 

 A még nedves csapadékot vízzel belemossuk egy pohárba, a szűrőhöz tapadt 



* Savanyú talajkivouathoz, hogy a bepárlás alkalmával az illó chlór vegyüle- 

 tek eltávozása révén veszteség ne keletkezzék, bepárlás előtt pontosan lemért 

 mennyiségű lúgot öntünk, s csak ezután pároljuk be az oldatot. Természetesen 

 titrálás olött a fólös lúgmo.nuyiséget savval közönbösítjük. 



- Magától értetődik, hogy a fent jelzett talajkivonat mennyiség csak olyan 

 talajokra vonatkozik, melyekben kevés a kénsavas só. Ha sok van a talajban, akkor 

 kevesebb kivonatot szárítunk 'le. 



'•^ A kéusavnak és az alkáliáknak azon maradékból való meghatározása, 

 melyet az összes szilárd maradék meghatározása céljából pároltunk szárazra és 

 izzítottunk ki, nem ajánlatos, minthogy az izzítás alkalmával ezen sók egyrésze 

 ehllan. Ebből a maradékból legföljebb a meszet lehet meghatározni, föltéve, hogy 

 elég van belőle a kiizzított maradékban. 



