A VILLÁNYI ÉS BÁNI HEGYSÉG GEOLÓGIAI VISZONYAI. 67Ö 



Üregek kitöltése gyanánt láttam és ezek kétségtelenül pleisztocén ko- 

 rúak. Az említett meglehetősen vastag homok és agyagrétegek tehát 

 szerintem nem lehetnek pannóniai üledékek, hanem egyszerűen dráva- 

 lerakódásoknak tekintendők. Ezt a térszínt Hofmann futóhomoknak tér- 

 képezte. Siklóstól délre, a Farkasszállás melletti kútnál, egy kis homok- 

 gödörben az 1 — 1'5 m vastag szélfutta, gömbös és aprószemü, lösszel 

 erősen keveit futóhomok alatt ott találtam a káliesillám pikkelyeiben bővel- 

 kedő, erősen glaukonitos drávahomokot is. Ezen homoknak és a Mihol- 

 jác-Dolnjinél vett drávahomoknak próbái úgy makro-, mint mikroszko- 

 pikus összehasonlítás alatt teljes megegyezést mutattak. A megegyezés 

 az említett kálicsillám és glaukonittartalom alapján szembeszökő. A fel- 

 szín futóhomokja tehát itt nem egyéb, mint megfújt, lösszel keveredett 

 dravahomok. A löszkeveredés a Tenkes hegytől és Bissétől északra el- 

 terülő tágas löszvidékekről származik, az uralkodó északi szelek hatása 

 alatt. Több jel arra enged következtetni, hogy a Dráva a pleisztocén 

 korban erre felé vette útját, de hogy e régi drávafolyás semmiesetre 

 sem alluviális, arról a futóhomokos Delíblát vidékének képződése tanús- 

 kodik. Sajátságos jelenség, hogy a Villányi hegység déli oldala a Har- 

 kányi és Tenkes hegy lejtőin sokkal meredekebb és kevésbbé szaggatott, 

 mint az északi oldal. Pedig az általános szabály szerini az északi oldal- 

 nak kellene meredekebbnek, kopárabbnak lennie, az uralkodó szél ha- 

 tása következtében, amely itt is, miként egész Középeurópában, északi 

 irányú. Ezt a déli, meredekebb lejtöt csakis a Dráva lenyesésének tulaj - 

 donitható. A Dráva mosta alá a hegyláncolat déli tövét, különösen a 

 Tenkes és a Harsány hegyét. 



A Báni hegység, miként azt már a térkép szemlélete is igazolja, 

 ellentétben a Villányi hegységgel, az északi oldalon mutat éles lenye- 

 sést. Itt az alámosás oly erős, hogy azt nem tulaj donithatom csupán a 

 kis Karasica folyó munkájának, amely a löszvidékek szivárgó vizeiből 

 táplálkozva, csekély évi ingadozással igen kevés vizet szolgáltat. A szél- 

 nek sem tulajdonitható ezen jellegzetes folyólenyesés, minthogy a hegy- 

 tető legmagasabb pontjait, úgyszintén a völgyeléseket egyaránt 15 — 32 

 méter vastag lösztakaró fedi. Már pedig a szél előbb a tetőről, azután 

 a hegyoldalakról viszi el a löszt. Baranyavártól, Bántól és Kisfaludtól 

 északra a térszín tagoltságában egy a Karasicánál jóval nagyobb folyó- 

 meandrinos területet vélem felismerhetni, amely az északról a szél útján 

 idekerült vastag lösztakaróval van borítva ; ennek következtében természe- 

 tesen a folyókanyarulatok elsimultak és alig szembetűnők. A Dráva ezen 

 régi folyásának nyomai még a mocsarak is, amelyek régi kanyargások 

 maradványai lehetnek. Ilyen morotvák vannak nagy számmal Siklóstól 

 délre, továbbá a Harsány és Beremendi hegy közt, továbbá Kisfaludnál. 

 A kiszáradt mocsarak helyén mindenütt ott található a sókivirágzások- 



