Ü90 IFJÚ LÓCZY LAJOS 



A vasúti állomással szemben levő kőfejtőben a dolomit dőlése 

 60 - 65° délnek, a felsőben pedig a callovien, argovien és oxfordién 

 mészköveké cs k 45 — 50°, amiként azt Pálfy és Till is közlik. Tehát 

 itt a triász és dogger diszkordanciája 15—20°, és ezt Till is fel- 

 ismerte. (VIII. tábla, IV. szelvénye.) 



A felső kőfejtőbe vezető mélyűtb:in. amely két évvel ezelőtt ké- 

 szült, a kallovien-cornbrash homokköpadjai alatt látszólagosan idősebb, 

 laza öeszetartású márgás homokkövet találtam. Rétegzését, mely igen 

 elmosódott, többszöri megfigyeléseim alapján vízszintesnek tapasztaltam. 

 L'gy nekem, mint Vadász dr.-nak már első látásra fiatalabbnak látszott 

 e horaokköves lerakódás, amely megiszapolás után is a Báni medi- 

 terránkorú homokos márgákhoz meglehetősen hasonlónak bizonyult 

 (glaukonit és csillámtartalom). Kövületet, sajnos, nem találtam benne. 

 Ez a mediterrán homokkő tehát vízszintes rétegzéssel látszólag a triász 

 és júrakorú rétegek közé, valóságban pedig azokra reátelepült. Feltűnő, 

 miszerint a mediterrán az egész villányi hegységben csak lokálisan (a 

 villányi Mészhegyen és a Harsányhegyen) található. Hiányát elsősorban 

 a defláció következményének tartom. A fiatal harmadkor és a pleisztocén 

 időszak sivatagi klímájáról tanúskodik azon karrfelület is, amelyet a 

 kőfejtő délkeleti végén az argovien és oxfoi'dien mészkő felszínén meg- 

 figyeltem (50. ábra). 



A kallovien-cornbrash- rétegek vastagságát 12 — '20 m.-re becsülöm. 

 Eendszerint kékes homokkövük a felszínhez közel oxidáció következté- 

 ben ockersárga szint öltenek, de petrografiailag nagyjában egyneműek. 



Szelvényemhez ezúttal csak ennyit óhajtok magyarázatként fűzni, 

 mert Pálfy és Till vitáihoz ilyen előzetes jelentés keretében hozzá nem 

 szólhatok. Mégis legyen szabad remélnem, hogy tanulmányom a vitás 

 kérdések némelyikének megoldásánál jó szolgálatot tehet. 



TekloiiiUai viszonyok. 



Minthogy a tektonikai viszonyok leírásának készülő munkámban 

 egy nagyobb fejezetet szántam, itt csak körvonalozom hcJíjszini meg- 

 figyeléseim idevágó eredményeit. 



A Villányi és Báni hegység, miként a dunántúli vidékek többi 

 hegysége, ú. n. autochton alaphegység, vagyis keletkezését nem ráboru- 

 lási redőnek (Deckenfalte) köszöni. 



A Villányi hegyláncok kelet — nyugati kiterjedésűek és velük a déh 

 dőlésű, KEK — NyDNy-i csapású mezozoósrétegek 10 — 15'-"-os, sőt a 

 Harsányhegyen 20°-os szöget is bezárnak. Ezt már Hofmann is észlelte, 

 és 1S74 június havi kézirati jelentésében megemlíti. A rétegek dőlése 

 nagyon változó. A legmeredekebb, 85° -os dőlést az egész vidék leg- 



