IRODALOM. 739 



középső részében, a Dubahegyen és Felső Kajanelnél kétségtelen bizonyítéko- 

 kat talált arra, hogy az arafibol-andezit erupciója megelőzte a dacitot. Nagyág 

 vidékén, amint ő maga mondja, az egyetlen hely, amely az ő nézetét támogatni 

 látszik, a Bulihegy, melynek térszíni és szelvényrajzát a 8. és 9. ábrán közli. 

 E rajzokon látjuk, hogy a Bulihegy esúcsán és északi lejtőjén dacit, déli lej- 

 tőjén dacit-lávaár és ez alatt délnyugaton egy félholdalakú amfibol- andezit-fel- 

 tárás mutatkozik. Eltekintve attól a köriilménytől, hogy ezen a törmelékkel 

 és növényzettel borított liegyoldalon a kérdéses félholdalak szabatos kijelölé- 

 séhez némi kétség fér és liogy nem volna lehetetlen, hogy itt a szomszédos 

 Kálvária-hegy tömegének egy darabja a völgy északi oldalán volna feltárva : 

 másfelől a kőzet meghatározásához is azt a megjegyzést fűzhetem, hogy a 

 kvarc jelenléte, melyet Páify épen ezen a helyen konstatál, inkább dacitra 

 vaJl, minthogy a Kálvária-kőzet főismertető jele épen a kvarcnak teljes hiánya. 

 Én tehát inkább azt hiszem, liogy a Bulihegy alján mutatkozó kőzet szintén 

 dacit, amelyet nem lehet tanúnak felhíni a dacit-erupció fiatalabb kora mellett. 

 Pálfy az Érchegység vulkáni kőzetei között négy főtipust különböztet 

 meg, melyeket megjelenésük egymásutánja szerint következőképen sorol fel : 

 rhiolith, piroxenes andezit, amfibol-andezit és dacit, nem számítva a két 

 Detunata bazaltját. Pálfy szerint az egyes területeken e kőzetek megjelenése 

 mindig ezt a sorrendet követi, «de az időpont, amelyben ugyanazon jellegű 

 kőzet a hegység különböző részein feltört, nem esik egybei). így p. o. Nagyág 

 környékén a dacitok kitörését a felső mediterránba helyezi, Brád vidékén 

 pedig a szarmatába, ha nem épen a pannóniai emelet idejébe. Ugyanott a 

 piroxenandezit kitörése esik a felső-mediterrán végére. Vöröspatakon pedig 

 a rhiolithé, amiből, ha a közetek soiTendjét mindenütt változatlannak kell 

 elfogadnunk, a dacit megjelenésének kora ezeken a helyeken még fiatalabb 

 korszakokba felszorul. A szerző tehát egy legalább háromszor ismételt erupciós 

 ciklust tételez fel, mely a hegység déU részében a rhiolithon kezdve talán 

 már az oligocénben nyilt meg (Boicza) és itt a felső-mediterránban befejező- 

 dött ; tovább északra az alsó mediterrántól a szarmata, sőt talán a pannóniai 

 emeletbe belenyúlt, végre az északkeleti vidéken a felső-mediterrántól a fiatal 

 pliocénig tartott. A különféle kőzetek geológiai korát és kitörésük sorrendjét 

 meghatározni a vulkanologia feladataihoz tartozván, mindenkor észrevesszük 

 a kutatóknak azt a törekvését, hogy a különböző kőzetek megjelenésében bizo- 

 nyos törvényszerűséget kimutathassanak. Erre törekedett Eichthofen a magya- 

 országi vulkáni képződmények körül, ugyanerre Szabó József nem csak álta- 

 lánosan, hanem tüzetesen Selmec vidékének kőzeteire nézve. Ámde ha látjuk, 

 hogy Szabó megdöntötte Pvichthofen sorrendjét. Szabóét pedig az újabb vizs- 

 gálatok ingatták meg: méltán kérdezhetjük, hogy az ilyen erupciós ciklusok 

 jogosultsága hol kezdődik és hol végződik ? hogy a sorrend, melyet egy helyen 

 döntő bizonyítékok alapján felállítunk, arra jogosít-e, hogy ugyanazt a szom- 

 széd területre is átvigyük ? Elég jelenkori példánk van arra, hogy egymáshoz 

 közel fekvő vulkánok egyidöben nagyon különböző minőségű lávákat szolgál- 

 tatnak, sőt arra is, hogy egy-ugyanazon vulkán idővel megváltoztatja produk- 

 tumát. Némely szerző a savasság fokozataival szeretné a közetek megjelené- 



