74-1) IRODALOM. 



sének sorrendjét összeegyeztetni, de tudjuk, hogy ez is csak elméleti törekvés 

 maradt, melynek a természet sok esetben ellentmond. Pálfy ugjan nem erre 

 alapítja az ő sorrendjét, mert liiszen nála a legsavasabb kőzet, a rhiolith, áll a 

 sor élén, utána mindjárt a legbazisosabb, a piroxenandezit következik, mely 

 után az amfibolandezit és végre a dacit ismét magasabb kovasav százalékot 

 mutatnak. Az ö sorrendje, úgylátszik, tisztán tapasztalatokon nyugszik ; de ha 

 könyvében ezeket a tapasztalati adatokat felkeressük, a kétségtelen kormeghatá- 

 rozások száma nem látszik elég nagynak, hogy ama törvényszerűséget, mely 

 magában véve sem elméleti okoskodásból fakad, sem mindenütt egyformán a 

 geológiai korhoz csatlakozik, kellőleg igazolja. A szerző észleléseinek lielyes- 

 ségét persze nem szabad kétségbe vonni, és ha ő p. o. a Dubahegyen a daoit 

 láváját az amfibolandezit tufáját dacittufával takarva találta, el kell ismer- 

 nünk, hogy ezeken a helyeken a két kőzet korviszonya kétségen felül meg 

 van határozva. De ebből azt következtetni, hogy Nagyágon, ahol a dacit két- 

 ségtelenül régibb a szarmatánál, ugyanaz a sorrend érvényes, vagy hogy a 

 Brádnál a dacit okvetlenül fiatalabb piroxenandezitnél, mely itt felső-medi- 

 terránkorúnak bizonyuJt, és ennél fogva a dacitot a szarmata vagy épen a 

 pannóniai emeletbe tenni : ez már nem egészen jogosult. Ugyanezt mondhat- 

 juk a verespataki kőzetek sorrendjéről. 



± A hoiczai Svrt'fjyel-liefly kőzi'tének koráról egyszer * 

 azt a véleményt koczkáztattam. hogy érctelérei dacára nem a harmadkori 

 eruptiv képződményekhez tartozik, hanem inkább a másodkor vulkáni tevé- 

 kenységnek egyik terménye, és mint ilyet kvarcporfirnak neveztem. Néze- 

 temet, melyet későbbi kutatók, ú. m. Primics é$i Semper elfogadtak, leginkább 

 ezen kőzet geológiai állására, a má.sodkorbeli melafirkó'zetekkel való állandó 

 társulására támasztottam, de azért a korkérdést véglegesen eldöntöttnek soha 

 sem tekintettem. Csak arra találtam bizonyítékot, hogy ez a kőzet idősebb 

 a mediterránnál, minthogy a hondoli kouglomei atban sok oporphyr))-kavicsot 

 találtam. Megjegyzem, hogy ama feltevésem csakis a boicza-hondoli vonulat 

 kőzetére, a Svregyelkőzetre, vonatkozott, nem pedig a némileg hasonló veres- 

 pataki Kirníkkőzetre, sem az Érchegység egyéb pontjain található kvarcporfir- 

 hoz hasonló közetekre. 



Pálfy mindezeket harmadkori rhiolithoknak nevezi, elismervén, hogy 

 ezek nyitották meg az erupciós ciklusokat az Érchegységben ott. ahol előfor- 

 dulnak, tehát Boicza-Füzesden, Verespatakon, Tekerőn stb. Nincs okom kétel- 

 kedni, hogy Pálfy Zalatna mellett «a mediten-áu vörös agyagban lávaárként 

 közbetelepült rhiolithots talált (27. old.). De ami a boicza-hondoli vonulatot 

 illeti, az egyetlen korjelző adat, melyet a szerző idéz, az, hogy oTresztya 

 határában a mediterrán rétegekben a globigerinás agyag alatt)) a kérdéses 

 kőzetnek tufáját találta. Ez ugyan nem elég világosan és szabatosan kifejezett 

 adat; mert, habár «a mediterrán rétegekbenn a tufának közbetelepülését látszik 

 kifejezni, a ((globigerinás agyag alatt)) lehet bármilyen régibb kép- 



1 1. Inkey Béla : A boiczai érctelérek mellékközetéről. Földtani Közlöny IX. 

 p. 365. 1879. 



