742 IROHALUM. 



a glaueh alapanyaga ei-ecletileg vízzel erősen hígított iszap volt, azt a mikrosz- 

 kópiai vizsgálat bizonyítja és a legfinomabb repedésekbe való behatolása tanú- 

 sítja. Ebben különben a szerzők velem egyetértenek. De ennek a víznek forrá- 

 sát én hipothetikusau az áttört mediterrán rétegek talajvizében kerestem, ami 

 ellen úgy Semper mint Pálfy tiltakozik, mégpedig — amit kész vagyok ehs- 

 merni — elég jogosan. De ha ezt a feltevést elejtjük és egyszerűen iszapvul- 

 kánokat említünk, nyomban felmerül az a még mindig megoldatlan kérdés, 

 hogy hát a valódi iszapvulkáook vize honnan ered, a vulkáni tűzhely mélyé- 

 ből mint juvenilis víz, vagy pedig a föld felső rétegeiben keringő vadozus források- 

 ból. Erre a kérdésre egyik szerző sem ad feleletet. Es ha Semper megelégszik 

 avval, hogy a glaucbot dörzsbrecesiának (Eeibnngsbreccie) nevezi, Pálfy pedig 

 «némi iszapvulkánszerü működésre)) gondol és aa repedésekbe az agyag beszállítá- 

 sának a munkáját a vulkáni utóműködésnél szereplő forrásvíznek és vízgőz- 

 nek)) tulajdonítja : mind a két szerző csak nevet adott a jelenségnek, de 

 magyarázatot nem. 



Ezek után áttérhetek Pálfy munkája fontosabb tételeinek meg- 

 beszélésére. 



A műhöz csatolt Y. tábla nemcsak a vidék fökéijzödményeit tün- 

 teti fel színes jelzéssel, hanem az erupciós kőzetfajok vonulatait is, 

 hogy ezeknek a vidék tektonikájától való függését megvilágítsa. Itt tehát 

 a szei-ző szerint négy fővoniilat tűnik fel : a csetrás-karácsi ós a vele 

 párhuzamos zalatna-stanizsai, melyek iránya DK — ENy ; az ezeket majd- 

 nem derékszögben metsző brád-stanizsai, melynek folytatása, egy na- 

 gyobb megszakadás után, északkeleten a verespatak-offenbányai vonulat. 

 Az utóbbit ismét keresztezi a verespatak- vulkoji vonulat ÉENy — DDK 

 iránnyal. 



Pálfy szerint ezek az erupciós vonulatok « pontosan beilleszkednek » 

 a terület tektonikájába és még az érctelérek csapásiránya, kevés kivé- 

 tellel, nagyjában az erupciós vonulatok két főirányát követi, amiből a 

 szerző azt következteti, hogv" a telérhasadékok keletkezése ugyanazon 

 tektonikai folyamatoknak tulajdonítandó, melyek előbb az erupcióknak 

 nyitották meg útjukat. Csak kár, hogy a közölt térképről a vidék tekto- 

 nikája bajosan olvasható le, minthogy egyszerűen a geológiai képződmé- 

 nyek felszíni elterjedését adja, azt is nagyon vázlatosan, amennyiben 

 a nég}'féle szinjelzés csak a négy nagy korbeli csoportokat fejezi ki ; a 

 harmadkori eruptív kőzetek elterjedése pedig épen csak az egyes fajo- 

 kat megkülönböztető színes körvonalakkal van jelezve. Ha a térkép e 

 helyett vagy e fölött a természetben kimutatható törési vonalakat és az 

 eruptív kőzeteknek korlátai helyett az erupciós központokat összekötő 

 vonalakat hozta volna : világosabbá vált volna ez, amit a szerző — 

 valószínűleg a későbbi terjedelmesebb geohigiai leírásra való tekintettel — 

 itt a szövegben is nagyon röviden fejteget. 



így p. 0. a Fehérkőröstől Nagyágig húzódó mediterrán medence 



