76t D! HILLEBBAND JENŐ 



gráfiai faunisztikai és arheológiai tekintetben élesen elkülöníthetők az előbbitől. 

 Kár, hogy az eddigi ásatások szolgáltatta proíilok még nem adják e kétféle 

 réteg egymáshoz való viszonyának teljesen hü képét, mivel a barlang középső 

 részében az egymással találkozó kétféle rétegnek a határán egy fenékig mélyesz- 

 tett neolitikus gödör van ; remélhető azonban, hogy ez a gödör nem foglalja 

 el a barlang középső részének teljes szélességét, s hogy majd a legközelebbi 

 ásatások ezt a kérdést is tisztázni fogják. Foglalkozunk ezek után részleteseb- 

 ben s külön-külön e kétféle pleisztocén rétegkomplesummal, s lássuk mindenek- 

 előtt az alsó, régibb rétegeket. 



Az eddigi ásatások alapján a barlang hátulsó részében alulról felfelé 

 haladva a rétegeknek következő egymásutánját állapíthattuk meg : szürkészöl- 

 des kavicsszerü és szögletes mészköveket vegyesen tartalmazó agyag, felette 

 sárgás a barlang elülső részével szemben csak nagyon kevés törmeléket tar- 

 talmazó pleisztocén agyag, ezután holocén tufás agyag s végre barna, majd 

 feketés humus. Mivel az alsó szürkészöldes rétegek sok mészkőkavicsot is 

 tartalmaznak, s a benne talált paleoliteknek egy része, valamint több medve- 

 csont is erősen koptatott, azt hiszem hogy ezek a rétegek vagy bemosottak, 

 vagy legalább is ismételt vízbetörések által lettek megforgatva. Eddig három 

 tűzhelyet sikerült feltárni, amelyek mind a barlangnak leghátulsó részében, 

 a kétféle pleisztocén réteg határán fordultak elő, s nagyon sok faszenet és 

 kevés égetett csontot tartalmaztak. 



Az alsó réteg faunájában, mint a Szeleta-barlang esetében, a barlangi 

 medve uralkodik s tömeges előfordulásával ezt a réteget a középső, vagy felső 

 pleisztocén alsó szakaszába tartozónak bélyegzi, mivel tudjuk, hogy a barlangi 

 medve a magdalenienkor első felében kihalt. Mint a következőkben látni fog- 

 juk, ezt a meghatározást az arheológiai észleletek is igazolják. Csigolya- vagy 

 bordarészletek eddig alig kerültek ki ; uralkodnak a végtagcsontok és a fogak. 

 Ez annak a jele, hogy az ember nem helyben ejtette zsákmányai a medvét, 

 hanem távolabb eső helyeken, s hogy ott feldarabolva azoknak csak egyes rész- 

 leteit hozta ide a barlangba. Egy részük, éppen úgy mint a Szeleta-barlang 

 esetében, vízfolyástól le van koptatva, miután az ember előzőleg valószínűleg 

 feltörte azokat. Mivel nagy tipikus ősmedvefogak mellett aránylag kicsi, de 

 állandó fogazatból való fogakat is találtunk, eleinte azt hittem, hogy itt az 

 ősmedve a kissebb barna medvével együtt fordult elő, ahogy ez a középső 

 pleisztocéntől kezdve sok lelőhelyen megfigyelhető. A kérdést eldöntendő a 

 Földtani Intézetben behatóbban összehasonlítottam ezeket a fogakat a mai 

 barna medve fogaival. Kiderült, hogy a méretekre egyedül támaszkodni nem 

 lehet, mivel annak dacára, hogy általában lényeges nagyságbeli különbségek 

 vannak a kétféle faj fogai közt, mégis sok esetben kölcsönösen belejutnak egy- 

 másnak ingadozási körébe. Morfológiai alapon azonban határozottan meg- 

 különböztethető a kétféle faj és így sikerült megállapítanom, hogy a Balla- 

 barlangnak alsó rétegéből eddig kikerült medvefogak tisztán a barlangi med- 

 véhez tartoznak, amit a többi csontmaradványok is megerősítenek. Az igen 

 kicsi fogak valószínűleg nőstényekre, vagy talán az ősmedve valamely kisebb 

 változatára utalnak. Mivel az arheológiai anyag tárgyalásánál még bővebben 



