770 D; HILI.F.lilíANI) JEXÖ 



tafták a barlaugokba. a melyek a síksáíí folyóraenti erdeiből, steppe területeiről 

 s a magasabb liegyek tundraszerű vidékeiről egyaránt szedhették áldozataikat. 



KoEMOs TiVADAB dr. barátom nemrég megjelent értekezésében * a puska- 

 porosi faunát a NEHsiNG-töl leírt hasonló faunák alapján az első jégközti kor- 

 szakba helyezi. Eészemröl nem csatlakozhatom ehhez a felfogáshoz, mivel Penck 

 és Beűcknee az Alpesek, OberM/Uer pedig a Pyreneusok alapos tanulmányozása 

 alapján világosan bebizonyították, hogy a legnagyobb valószínűséggel négy ily 

 korszakot kell feltételeznünk. Hogy a nevezett helyeken tényleg négy ily kor- 

 szak volt, a melyet három elég hosszú jégközti korszak váltott fel. azt a 

 terrasszerííen elhelyezett morénáknak különböző petrografiai és megtartási 

 viszonyai bizonyítják. Amíg t. i. a régibb morénak törmelékei már nagyon 

 mállottak és csak kvarctartalmú nehezen málló kőzeteket tartalmaznak, addig 

 a tiatalabb morénak anyaga egészen friss s mindenféle könnyen elmálló kőzet- 

 anyagokat is tartalmaznak még. Hogy másrészt viszont ez a steppei fauna 

 nem tartozhatik interglaciális időszakba, azt hideg subarktikus jellege bizo- 

 nyítja. Mivel a ballabarlangi fauna a magdalenienbe utalandó s ennek a kornak 

 utolsó jégkorszak utáni helye Pekck, PiDtteb. Bodle és Obebmaier szerint- ma 

 már kétségen kívül áll, azt hiszem, hogy a szóbauforgó faunákat csak a negye- 

 dik jégkorszak utáni időbe lehet helyezni. Minden észlelet inkább a mellett 

 szól, hogy az utolsó, vagyis negyedik jégkor az arheológiai értelemben vett 

 moustérien kor közelébe esik. hogy azután sem líjabb jégkor s még kevésbbé 

 újabb melegebb jégközti korszak nem következett már, amit a rénszarvasnak s az 

 arktikus és subarktikus rágcsáló faunának szinte állandó ittléte bizonyít. Mivel 

 pedig a moustérien után még az aurignacien és solutréen ideje következett, 

 a szóbanforgó fauna pedig már a magdalenienbe tartozik, nyilvánvaló, hogy ez 

 a fauna az utolsó jégkorszakot követő postglaeiális időnek egy már nagyon 

 fiatal szakába esik. 



iMindezek alapján a I\oí;müs dr. barátomtól kifejtett nézetekliez nem 

 csatlakozhatom. Szerinte ezeket a steppei állatokat az utolsó jégkor glecserei 

 íízték vissza eredeti keleti hazájukba ;" épen ellenkezőleg ebben az időpontban 

 és az azután következő aurignacien solutréen s magdalénien időszakokban tör- 

 ténhetett ezeknek az állatoknak újból való idevándorlása. Az újból valót 

 azért emelem ki, mivel az előző jégkorszakokban is felvehetők hasonló beözön- 

 lései ezeknek az állatoknak s nem lehetetlen, hogy a NEHBiNGtöl tanulmányo- 

 zott lelőhelyek is ezeknek egyikébe sorozandók. Ezek a rágcsálók a mi ese- 

 tünkben csak a magdalénien kor végén vonultak ismét vissza mai hazájukba, 

 de nem a hőmérséklet leszállása, hanem ellenkezőleg a hőmérséklet emelkedé- 

 sével kapcsolatban. A két fölfogásnak a különbsége egy teljes jégkorszakot 

 jelent, amelyek pedig az Alpesek és a Pyreneusok különböző jégkorszakbeli 

 morenáinak egymásnak való helyzetéből s a különböző korú morénak anya- 

 gának megtartási állapotából ítélve, rendkivül hosszii ideig tarthattak. 



* Idézett munka, pag. 1^-2. és líi.S. 



2 Obermaier, Der Mensch aller Zeiten, jiag. ?>Ü~. 



=« Ugyanott, pag. 133. 



